22-ц/804/1553/20 
                                                                                220/2353/18 
                                               
Головуючий у 1 інстанції Яненко Г.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

      08 липня 2020 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

                   головуючого суді Принцевської В.П.
                   суддів Лопатіної М.Ю., Баркова В.М.
                   секретар Сидельнікова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 16 січня 2020 року у цивільній справі № 220/2353/18 за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет застави,
    В С Т А Н О В И В:

    ПАТ «Ідея Банк» звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет застави. Вказував, що 26.02.2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 910.20764, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 112056 грн, у тому числі на купівлю транспортного засобу HYNDAI Accent, 2012 року випуску, д.н. НОМЕР_1 . Строк користування кредитними коштами за кредитним договором до 26.02.2018 року. Частина грошових коштів була перерахована на купівлю вищезазначеного автомобіля, решта - перерахована на фінансування страхового платежу та інших витрат, пов`язаних із купівлею авто. Станом на лютий 2013 року відповідач не виконує зобов`язання кредитним договором у встановлені строки, останній платіж ним здійснено 01.07.2014 року. Сума боргу за кредитним договором станом на 18.09.2018 року становить 196492,33 грн., з яких: 93436,89 грн. - прострочений борг. 101067,04 грн. - прострочені проценти, 1128,87 грн. - строкові проценти. Просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 196492,33 грн.
        Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області 16 січня 2020 року позовні вимоги задоволені частково.  Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № 910.20764 у сумі: 196492,33 грн., яка складається з: простроченого боргу 93436,89 грн., прострочених процентів 101067,04 грн., строкових процентів 1128,87 грн., дебіторської заборгованості 859,53 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» суму судового збору, сплачену позивачем за звернення до суду з даною заявою у розмірі 2947,38 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

        З вказаним рішенням не погодився представник АТ «Ідея Банк» - адвокат Жовтонецький В.М. і оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилався на те, що суд ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави та його вилучення, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 

        До суду представник АТ «Ідея Банк» не з`явився, повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою і телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм за № 2118.
        Відповідач ОСОБА_2 і її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
        Відповідач  ОСОБА_1 до суду не з`явився, повідомлений про час і місце судового засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України. 

       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_2 і її представника, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу з наступних підстав.

       З матеріалів справи вбачається, що 26.02.2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та гр. ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 910.20764, згідно якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 112056 грн. (сто дванадцять тисяч п`ятдесят шість гривень 00 копійок), у тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу HYUNDAI Accent, 2012 року випуску, колір ФІОЛЕТОВИЙ , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , державний номерний знак/реєстраційний № НОМЕР_1 .
       Згідно зазначеного договору строк користування кредитними коштами за кредитним договором - до 26.02.2018 р.
      Частина грошових коштів була перерахована на купівлю (фінансування купівлі) вище зазначеного автомобіля, решта - перерахована на фінансування страхового платежу та інших витрат пов`язаних із купівлею авто, що підтверджується видатковими касовими/меморіальними ордерами. 
    Додатком № 1 до кредитного договору встановлено графік щомісячних платежів, відповідно до якого відповідач мав сплачувати встановлену договором нараховану суму коштів. Кредитні кошти в сумі, зазначеній в п. 1 кредитного договору було надано відповідачу ОСОБА_1 в користування зі сплатою відсоткової (процентної) ставки у розмірі 21,99 % та сплатою всіх інших обов`язкових платежів по договору.
     Доказом того, що сторони дійшли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, є те, що позичальник своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього договору, підтвердив свої права та обов`язки за цим договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, та те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі; позичальник вважає їх справедливими по відношенню до себе.
     ОСОБА_1 не виконуючи умов договору станом на 18.09.2018 року, заборгував банку: 93436,89 грн. - простроченого боргу; 101067,04 грн. - прострочених процентів; 1128,87 грн. - строкових процентів. Загальна сума заборгованості - 196492,33 грн.
      Заборгованість відповідача ОСОБА_1 також підтверджується випискою по рахунку відповідача - № НОМЕР_4 та розрахунком заборгованості станом на 18.09.2018 року.
      Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими/меморіальними ордерами, про які зазначено вище.
      У забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» 7 березня 2013 року було укладено договір застави транспортного засобу HYUNDAI Accent, 2012 року випуску, колір ФІОЛЕТОВИЙ , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , державний номерний знак/реєстраційний № НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
     Відтак, на підставі договору застави, укладеного з відповідачем ОСОБА_1 , обтяження на транспортний засіб, що є предметом спору, зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується копією витягу.
      Також, за умовами вказаного договору застави, відчуження предмету застави здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя.
    Без письмової згоди позивача, ОСОБА_1 було відчужено предмет застави (автомобіль HYUNDAI Accent, 2012 року випуску, колір ФІОЛЕТОВИЙ , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , державний номерний знак/реєстраційний № НОМЕР_1 ), актуальним власником якого згідно відповіді Головного сервісного центру МВС є ОСОБА_2 , із державним номерним знаком НОМЕР_1 .

        Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що  вони є безпідставними.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
  Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
   Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

     Суд правильно врахував, що на момент подачі цього позову, заборгованість за кредитним договором залишається не погашеною.
     Також, суд правильно звернув увагу на те, що спираючись на норми ст. 27 Закону України «Про заставу», згідно якої застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що становлять предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу й у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, позивач просить звернути стягнення на предмет застави, який на даний час належить ОСОБА_2 , тобто на автомобіль HYUNDAI Accent, 2012 року випуску, колір ФІОЛЕТОВИЙ , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 .
       При цьому судом правильно встановлено, що заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_2 , згідно свого відзиву на позовну заяву зазначила, що дійсно 30 жовтня 2014 року між нею та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки HYUNDAI ACCENT НОМЕР ШАСІ НОМЕР_3 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Того ж числа, тобто 30 жовтня 2014 року, у Центрі ДАІ вона зареєструвала на себе право власності на вищезазначений автомобіль,  їй було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 .
       Спираючись на норми ст. 330 ЦК України, ОСОБА_2 зазначила, що є добросовісним набувачем автомобіля, про обтяження накладене на автомобіль не знала та не могла знати, так як ОСОБА_1 про таке обтяження не повідомив, у центрі ДАІ обтяжень при реєстрації автомобіля не було виявлено. Крім того, враховуючи обов`язок банку, згідно вимог НБУ щодо перевірки наявності та умов зберігання заставного майна, зокрема один раз на пів року рухомого майна, позивачем у 2017 році пропущено строк на звернення з даними позовними вимогами до неї, враховуючи реєстрацію транспортного засобу 30.10.2014 року.

  За умовами вказаного вище договору застави, відчуження предмету застави здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя, але всупереч зазначеному, та без письмової згоди позивача, заставодавцем було відчужено предмет застави.
  Згідно ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України, застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). 
  Частиною 4 ст. 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
  Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги , на іншу особу.
Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
  Статтею 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні. Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
  Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.
Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.
На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.
  За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. 
  Дані висновки є такими, що узгоджуються з правовою позицією Верховного суду України висвітленою в постановах Верховного Суду України № 6-7цс13 від 03 квітня 2013 року, № 6-64цс12 від 06 червня 2011 року, № 6-168цс14 від 19 листопада 2014 року.

    Суд дійшов правильного висновку, що всупереч положенням ч. 2 ст. 586 ЦК України, ч.2 ст. 17 Закону України «Про заставу» та умовам договору застави, ОСОБА_1 відчужив майно, яке перебувало в заставі ПАТ «Ідея Банк» й обтяження якого на час відчуження було зареєстровано відповідно до закону, не повідомивши про це заставодержателя та не отримавши його згоди, що виключає добросовісність набуття майна ОСОБА_2 , та на неї розповсюджується запис про обтяження автомобіля. 

    Статтею 44 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк створює комплексну та адекватну систему управління ризиками, що має враховувати специфіку роботи банку, встановлені Національним банком України вимоги щодо управління ризиками. Система управління ризиками має забезпечувати виявлення, ідентифікацію, оцінку, моніторинг та контроль за всіма видами ризиків на всіх організаційних рівнях та оцінку достатності капіталу банку для покриття всіх видів ризиків.
       Згідно п.1.7. Порядку формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженого Постановою правління НБУ від 25.01.2012 року № 23, яка діяла на момент укладення договору застави спірного автомобілю та до 03.01.2017 року (моменту втрати чинності), Банк розробляє та затверджує рішенням уповноваженого органу внутрішньобанківські положення щодо оцінки ризиків, формування та використання резервів за кожним видом фінансових активів, групою фінансових активів, дебіторською заборгованістю за господарською діяльністю банку та наданими фінансовими зобов`язаннями. Внутрішньобанківські положення розробляються банком з урахуванням законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, повинні містити методики та процедури, визначені в додатку 1 до цього Положення, які є обов`язковими і мінімально необхідними для оцінки ризиків. 
      Згідно вказаного Порядку, зокрема п. 4.17, визначено, що банк здійснює перевірку наявності та стану майна, отриманого в заставу, з такою періодичністю: нерухомого майна та цілісного майнового комплексу - не рідше одного разу на дванадцять місяців; товарів в обороті або в переробці - не рідше одного разу на три місяці; майнових прав на одержання грошових коштів (виручки) за укладеними договорами про продаж товарів/проведення робіт/надання послуг - не рідше одного разу на місяць; іншого майна/майнових прав - не рідше одного разу на шість місяців.

      Таким чином банк мав дізнатися про порушення своїх прав (відчуження заставодержателем транспортного засобу) 7 березня 2015 року  або 7 вересня 2015 року. 

      Судом правильно враховано, що відповідач ОСОБА_2 не є стороною укладеного договору банківського кредиту та є лише покупцем транспортного засобу, тобто за змістом гл. 19 ЦК України до її правовідносин з банком має бути застосована загальна позовна давність. 
       Суд дійшов правильного висновку, що позивач свої вимоги до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, заявив 24 жовтня 2018 року із пропуском строку позовної давності у 3 роки, про поважність причин такого пропуску банком не заявлено, тому у задоволенні вимог ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про вилучення у ОСОБА_2 автомобіля марки HYUNDAI ACCENT НОМЕР ШАСІ НОМЕР_3 2012 року випуску та звернення стягнення на предмет застави слід відмовити. З приводу цього стягнення судового збору за рахунок ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» також задоволенню не підлягає.

     З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк», а рішення суду залишити без змін.
   
          Керуючись ст. 375, ст. 381, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

                                                                    ПОСТАНОВИВ:

           Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення.
          Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 16 січня 2020 року залишити без змін.
         
           Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

           Судді