КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
07 липня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 761/18051/18
провадження № 22-ц/824/4614/2020
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач), 
суддів - Поливач Л.Д., Махлай Л.Д.
за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.
 
учасники справи:
 
позивач  - ОСОБА_1 
відповідачі - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», Центрaгаз Холдинг GMbH (Centragas Holding GMbH), ОСОБА_2 
третя особа - Національний банк України
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 
 
на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року у складі судді  Притули Н.Г.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Центрaгаз Холдинг GMbH (Centragas Holding GMbH), ОСОБА_2 , третя особа Національний банк України про стягнення грошових коштів за банківським вкладом, відшкодування моральної шкоди, - 
В С Т А Н О В И В:
У травні 2018 рокуОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 11 863 009 грн, з яких: 365 408 грн - заборгованість за банківським владом; 11 422 601 грн - пеня; 75 000 грн - моральна шкода.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 24 листопада 2014 року між          ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра» укладено договори строкового банківського вкладу №2072949, відповідно до якого позивач передала останньому кошти в сумі 8 903,23 долари США, а банк зобов`язався повернути вказані кошти разом з відсотками (244,16 дол. США) до 23 лютого 2015 року, а також НОМЕР_3, згідно якого позивачем передано ПАТ «КБ «Надра» грошові кошти у розмірі 12 005 дол. США зі строком повернення до 26 лютого 2015 року разом з відсотками у сумі 382,35 доларів. 01 січня 2015 року на виконання умов даних договорів банком відкрито позивачу поточний рахунок НОМЕР_2, на який останньою внесено 2 305,85 доларів США. Зауважувала, що станом на 10.03.2015 року на вказаному рахунку перебувало 2 119,08 доларів США.
Посилалась на те, що банк вказані грошові кошти не повернув у зв`язку з віднесенням його до категорії неплатоспроможних від 05 лютого 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України №83, а також у зв`язку відкликанням банківської ліцензії та початком процедури ліквідації банку згідно Постанови Правління НБУ від 04.06.2015 року №356 та рішення Виконавчої дирекції ФГВФО від 05.06.215 року №113.
Вказувала, що 15 травня 2015 року отримала від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану компенсацію у розмірі 200 000 грн, що еквівалентно 9 722,90 доларів США. З огляду на що вважала, що заборгованість ПАТ «КБ «Надра» становить 13 930,92 долари США.
Звертала увагу суду на те, що станом на день визнання банку неплатоспроможним, а саме 05.02.2015 року, власником 89,9689% акцій ПАТ КБ «Надра» була компанія Центрaгаз Холдинг GMbH (Centragas Holding GMbH), засновником, головним акціонером і кінцевим бенефіціаром якої є ОСОБА_2 .
Стверджувала, що відповідач ОСОБА_2 , згідно ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» повинен нести відповідальність перед позивачем, як вкладником, оскільки з його вини ПАТ «КБ «Надра» став неплатоспроможним. Звертала увагу на розпочате Генеральною Прокуратурою України досудове розслідування від 19.06.2015 року у кримінальному провадженні №420150000000012 по факту привласнення майна ПАТ КБ «Надра» і за підозрою в умисному доведенні банку до категорії неплатоспроможних та виведення коштів з банку. Також вказувала на розпочате Головним слідчим управлінням Національної поліції України досудове розслідування у кримінальному провадженні №12015000000000627 від 02.12.2015 року за фактом заволодіння колишніми службовими особами спільно з власниками та керівниками ПАТ «КБ «Надра» державними коштами Національного банку України в особливо великому розмірі.
Зазначала, що усупереч вимогам ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідач, як власник істотної участі ПАТ КБ «Надра» не вжив дієвих і своєчасних заходів з фінансової підтримки банку для приведення його діяльності у відповідність до вимог законодавства України та не (запобіг) попередив настання неплатоспроможності банку, чим порушив права позивача на отримання коштів за договорами строкового банківського вкладу.
Уважала, що відповідно до вимог ч. 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з відповідачів підлягає стягненню пеня за період з 05 червня 2015 року по                   05 травня 2018 рік у розмірі 435 478, 50 доларів США. 
Стверджувала, що неправомірними діями відповідачів позивачу завдано душевних  страждань і переживань, у зв`язку з чим, остання має право на відшкодування моральної шкоди згідно ч.1 ст. 23 ЦК України, яку оцінює у 75 000 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись з указаним рішенням, 29 січня 2019 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати частково та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 та Центрaгаз Холдинг GMbH (Centragas Holding GMbH) на користь позивача заборгованість у сумі 266 949 грн; спричинену шкоду внаслідок знецінення коштів у сумі 96 931 грн; спричинену шкоду у формі неотриманої вигоди у розмірі 274 606 грн; 75 000 грн моральної шкоди, а всього - 713 486 грн.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Звертає увагу суду на те, що уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» позивача визнано кредитором четвертої черги, а її вимога внесена до реєстру акцептованих вимог кредиторів у сумі 266 949,42 грн (т.1 а.с. 29). Вважає, що ОСОБА_1 заподіяна шкода шляхом знецінення грошових коштів за рахунок інфляції на 96 931 грн станом на 05.05.2018 року. 
Окрім того, зазначає, що позивачу заподіяна шкода у формі неотриманої майнової вигоди в сумі 274 606 грн.
Зауважує, що суд першої інстанції неправомірно не застосував положення ч. 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вважає, що відповідачі повинні доводити правомірність своїх дій (бездіяльності) та відсутність причинно-наслідкового зв`язку між їх діями та шкодою, що спричинена позивачу.
Уважає, що неправомірними діями та бездіяльністю відповідачів, а також свідомим невиконанням останніми вимог Постанов Правління НБУ від 07.08.2014 року №469/бт та від 05.02.2015 року №83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра до категорії неплатоспроможних» позивачу завдано збитки.
15 червня 2020 року представником відповідачів ОСОБА_2 та Центрaгаз Холдинг GMbH (Centragas Holding GMbH)  - Сокуром О.О. подано відзив, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Стверджує, що вина відповідачів у віднесенні ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних відсутня, а протилежне позивачем не доведено.
Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 віднесено до кредиторів банку четвертої черги, а станом на дату звернення представника відповідачів з відзивом до суду ПАТ «КБ «Надра» перебуває в процесі припинення.
Зазначає, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання їй збитків неправомірними діями (бездіяльністю) відповідачів ОСОБА_2 та Центрaгаз Холдинг GMbH (Centragas Holding GMbH).
Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.
Представник відповідачів ОСОБА_2 та Центрaгаз Холдинг GMbH (Centragas Holding GMbH)  - Сокур О .О . проти апеляційної скарги заперечував та просив у задоволенні скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт завдання їй шкоди саме протиправними діями ОСОБА_2 та Центрагаз Холдинг GMbH , та причинно-наслідковий зв`язок між діями власників істотної участі та заподіяною позивачу шкодою у вигляді неповернення суми залишку вкладів. Окрім того, до закінчення ліквідаційної процедури у ПАТ «КБ «Надра»  відсутні правові підстави стверджувати про доведеність факту заподіяння шкоди ОСОБА_1 .
Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - Банк) та ОСОБА_1 (далі - Вкладник, Клієнт) були укладені наступні договори:
19.03.2012 року Договір на обслуговування нового пакету послуг №2121827 за умовами якого відкрито поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_1 в доларах США та залишок коштів на рахунку станом на 10.03.2015 року становив 2 119,08 доларів США;
24.11.2014 року Договір №2072949 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення оформлений в рамках Пакету послуг «Новий ПУ «Базовий +» за умовами якого на депозитний рахунок №2072949 були внесені кошти в сумі 8 903,23 долари США строком до 24.02.2015 року зі сплатою 11% річних та залишок коштів на рахунку станом на 10.03.2015 року становив 9 102,23 долари США;
24.11.2014 року Договір №2072935 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення оформлений в рамках Пакету послуг «Новий ПУ «Базовий +» за умовами якого на депозитний рахунок НОМЕР_3 були внесені кошти в сумі 12 005,00 долари США строком до 24.05.2015 року зі сплатою 12,5% річних та залишок коштів на рахунку станом на 10.03.2015 року становив 12 316,36 доларів США.
На виконання постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року №83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», керуючись пунктом 2 частини 5 статті 12 та статтею 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 лютого 2015 року №26 в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра» з 06 лютого 2015 року було запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці.
Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову Ірину Олександрівну.
Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 квітня 2015 року №85 продовжено здійснення тимчасової адміністрації та повноваження уповноваженої особи Фонду до 05.06.2015 року включно.
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05 червня 2015 року №113 на підставі постанови Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року №356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» було розпочато ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» та призначено ОСОБА_8 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку (далі по тексту позову - Уповноважена особа Фонду) строком на 1 рік з 05.06.2015 до 04.06.2016 включно.
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 квітня 2016 року № 616 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» до 04 червня 2018 з відповідним продовженням повноважень Уповноваженої особи Фонду.
Рішенням Виконавчою дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 листопад 2016 року №2342 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» до 03 червня 2020 з відповідним продовженням повноважень Уповноваженої особи Фонду.
Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»  встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.
Встановлений наведеними нормами спеціальний порядок здійснення ліквідації банку та проведення розрахунків з його кредиторами унеможливлює задоволення вимог кредиторів такого банку поза межами ліквідаційної процедури та визначеної черговості.
Статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.
Згідно із п. 5 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.
На момент введення в ПАТ «КБ «Надра» тимчасової адміністрації, тобто на початок дня 06 лютого 2015 року, відповідно до даних офіційного сайту Національного банку України станом на 9 год. 00 хв. 06 лютого 2015 року, було встановлено наступний офіційній курс гривні до долара США: за 100,00 доларів США - 1799,9763 гривень.
Позивачем отримано від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму відшкодування за вкладами в сумі 200 000 грн, що за офіційним курсом на дату введення тимчасової адміністрації 09:00 годину 06 лютого 2015 року (17,999763 грн. за 1 долар США) становить 11 111,26 доларів США.
Відповідно до вимог  ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення: 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та. у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.
Публікація повідомлення про початок ліквідації ПАТ «КБ «Надра» була здійснена              12 червня 2015 року в газеті «Голос України». Відповідно подавати заяви з вимогами кредитори мали право до 13 липня 2015 року (12 липня 2015 року - вихідний день).
Як установлено судом першої інстанції, 15.05.2015 року ОСОБА_1 отримала від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму в розмірі 200 000 грн.
Позивач скористалася своїм правом та звернулася до ПАТ «КБ «Надра» із заявою про включення  його до реєстру кредиторів ПАТ «КБ «Надра».
Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» визнано позивача кредитором ПАТ «КБ «Надра», його вимоги внесені до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра», акцептована сума 266 949,42 грн, черговість задоволення вимог - 4.
Вказані обставини стороною позивача не заперечуються.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона отримала кошти за депозитними договорами не в повному обсязі, невиплаченою залишається сума в розмірі 13 930,92 долари США.
Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній у ч. 1 ст. 52 цього Закону, згідно з якою вимоги вкладників - фізичних осіб, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом як гарантовану суму відшкодування задовольняються в четверту чергу.
Встановлений наведеними нормами спеціальний порядок здійснення ліквідації банку та проведення розрахунків з його кредиторами унеможливлює задоволення вимог кредиторів такого банку поза межами ліквідаційної процедури та визначеної черговості.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від              20 січня 2015 року № 6-2001цс15, від 13 червня 2016 року №6-1123цс16, від 12 квітня 2017 року № 6-350цс17 та постанові Верховного суду від 08 лютого 2018 року № 61-2519св18.
Проаналізувавши зазначені вище норми законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виплата позивачу коштів, що перевищують суму, виплачену Фондом як гарантовану суму відшкодування, здійснюється з дотриманням порядку та черговості, визначених ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Окрім того, в 2015 році позивач зверталась до суду з позовом про стягнення суми вкладів, проте рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року у справі №761/8148/15-ц у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Як зазначено в рішенні суду, на час вирішення справи в ПАТ «КБ «Надра» діє тимчасова адміністрація, що унеможливлює задоволення позовних вимог.
Рішення суду набрало законної сили.
Також частиною 5 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд або уповноважена особа Фонду у разі недостатності майна банку звертається до пов`язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов`язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку. Фонд або уповноважена особа Фонду також має право заявити вимоги до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з цим Законом прирівнюються до вкладів.
Кошти, стягнуті з пов`язаних із банком осіб як відшкодування шкоди, а також з небанківських фінансових установ, зазначених в абзаці першому цієї частини, включаються до ліквідаційної маси банку.
У разі невиконання зазначених вимог Фонд звертається з такими вимогами до суду. Такі вимоги забезпечуються накладенням арешту на грошові кошти та майно осіб, до яких вони заявлені, у порядку забезпечення позову.
Ліквідація неплатоспроможного банку не є підставою для закінчення судового розгляду на підставі поданого Фондом позову до пов`язаної з банком особи та не є підставою для звільнення від відповідальності пов`язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов`язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду.
Згідно ч.3 ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Як убачається з інформації, наданої Національним банком України, станом на 08.04.2014 року 89,96591% акцій ПАТ «КБ «Надра» належали компанії «Центрагаз Холдінг ГМБХ»; 10,03409% акцій Банку володіли 840 акціонерів. В той же час, частка в розмірі 90% статутного капіталу компанії «Центрагаз Холдінг ГМБХ» належала компанії «Мороттікс Трейдінг Лімітед». Частка в розмірі 10% статутного капіталу компанії «Центрагаз Холдінг ГМБХ» належала компанії «Гренар Ентерпрайзес Лімітед».
Отже, з урахуванням запровадження в ПАТ «КБ «Надра» тимчасової адміністрації, ліквідації, а також отримання позивачем 200 000 грн у межах гарантованої суми відшкодування та включення вимог позивача за договорами банківського вкладу, що перевищують гарантовану суму, до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра», суд першої інстанції вірно встановив, що банк, виконуючи свої зобов`язання за договорами банківського вкладу, діяв в межах чинного законодавства, що в свою чергу свідчить про відсутність порушення останнім договірних зобов`язань з позивачем. 
При цьому, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до ПАТ «КБ «Надра» з вимогою щодо повернення цих вкладів до 06 лютого 2015 року (дата запровадження тимчасової адміністрації).
Щодо вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та Центрагаз Холдинг GMbH на користь позивача шкоди в сумі 365 408 грн, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до вимог  ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року зі змінами внесеними Постановою Пленуму ВСУ № 9 від 24.10.2003 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Стаття 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачає, що на власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов`язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.
Пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність (частина п`ята статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).
Передбачена зазначеною нормою відповідальність покладається на власників істотної участі банку не автоматично, а лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку.
Таким чином, при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди за рахунок власників істотної участі банку, необхідно встановити факт заподіяння кредитору шкоди з вини власників істотної участі, розмір зазначеної шкоди, докази невиконання власниками істотної участі своїх зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між таким невиконанням зобов`язань та заподіяною шкодою.
Такий елемент, як наявність шкоди, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.
Протиправна поведінка заподіювана шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в реалізації настанов правової норми діяти певним чином.
Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.
При цьому, під виною власника істотної участі у заподіянні матеріальних збитків кредитору варто розуміти наявність причинно-наслідкового зв`язку між свідомими діями/бездіяльністю особи та заподіяною в результаті цього шкодою.
При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частина друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Проаналізувавши вказані положення матеріального закону, колегія суддів уважає, що позивач, вимагаючи стягнення суми неповернутих банківських вкладів, пені та моральної шкоди з власників істотної участі банку та/або їх керівників, повинен насамперед довести факт завдання йому шкоди завдавачами такої шкоди, розмір зазначеної шкоди, надати докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань власниками істотної участі та заподіяною шкодою, невиплатою суми залишку вкладу.
Посилання позивача на норми частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення, не заслуговують на увагу суду та є безпідставними, оскільки після запровадження в ПАТ «КБ «Банк Надра» 06 лютого 2015 року тимчасової адміністрації, банк відповідає за зобов`язаннями виключно в порядку Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
У позовній заяві ОСОБА_1 факт завдання  їй шкоди обґрунтовувала неповерненням їй коштів за договорами вкладів в повному обсязі, розмір шкоди встановила у вигляді неповернутої частини депозитів в сумі 13 930,92 доларів США, пені у розмірі 11 422 601 грн та 75 000 моральної шкоди, протиправність поведінки відповідачів ОСОБА_2 та Центрагаз Холдинг GMbH , а також їхню вину мотивувала тим, що акціонери банку мали можливість вжити необхідні заходи для відновлення платоспроможності ПАТ КБ «Надра», проте жодних дій для нормалізації діяльності фінустанови не здійснювали, крім того, головним акціонером і кінцевим бенефіціаром ПАТ «КБ «Надра» вчинені навмисні дії, виключно в своїх інтересах, що призвело до банкрутства банку.
На виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2018 року Національним банком України було надано належним чином посвідчені копії постанов Національного Банку України про рефінансування ПАТ «КБ «Надра» від 28.03.2014 року №175.БТ, від 01.04.2014 року №185.БТ, від 17.04.2014 року №222. БТ та копії документів, які стали підставою для прийняття цих постанов; документи моніторингу фінансового стану ПАТ «КБ «Надра» за 2013-2014 роки; копії постанов правління НБУ №83 від 05.02.2015 року про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних та №356 від 04.06.2015 року про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», а також копії документів, які стали підставами для прийняття зазначених постанов, акти інспекційних перевірок, результати моніторингу за рейтинговою системою CAMELS.
Проте, вказані документи не підтверджують наявність або відсутність вини відповідачів у настанні неплатоспроможності банку.
У той же час, на виконання зазначеної вище ухвали суду Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не надав висновок комплексного аналізу неплатоспроможного банку - ПАТ «КБ «Надра» за період з 01.01.2012 року по 05.02.2015 року, підготовлений компанією «КПМГ Аудит», пославшись на ту обставину, що висновок є банківською таємницею, в якому встановлено певні обмеження щодо поширення викладеної в ньому інформації.
Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до частин 1,3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У силу ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).
Вимагаючи стягнення шкоди з відповідачів, як власників істотної участі банку, позивачу належало довести факт завдання їй шкоди  відповідачами, її розмір, надати докази невиконання відповідачами зобов`язання або вчинення ними протиправних дій, вину та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань відповідачами та заподіяною шкодою.
Відповідно до вимог  ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проте, твердження позивача про те, що доведення ПАТ «КБ «Надра» до банкрутства здійснено виключно за рішенням мажоритарного власника ОСОБА_2 є припущенням позивача, оскільки матеріали справи не містять відомостей, що до власників істотної участі ПАТ «КБ «Надра» застосовувались будь-які заходи впливу за порушення вимог законодавства у сфері банківської діяльності. Доказів наявності вини відповідачів у заподіянні їй шкоди позивачем не надано та судом не встановлено, а саме лише посилання на те, що Генеральною прокуратурою України і Національною поліцією України розслідується декілька кримінальних справ щодо заволодіння коштами держави і вкладників, привласнення майна ПАТ КБ «Надра», зловживання власниками та керівниками цієї фінустанови не є доказом підтвердження вини, оскільки вирок суду у зазначених кримінальних справах - відсутній.  
Постанова Правління Національного банку України від 06 лютого 2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних» не встановлює, які саме дії чи бездіяльність відповідачів Центрагаз Холдинг GMbH (Centragas Holding GMbH) та ОСОБА_2 призвели до ліквідації банку та  що саме кінцевий бенефіціатор ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_2 не вжив дієвих і своєчасних заходів з фінансування й підтримки цього банку для приведення його діяльності у відповідність до вимог законодавства, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності й неможливості своєчасного виконання банком зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами.
Посилання позивача на підтвердження своїх позовних вимог на прес-реліз Національного банку України, розміщений на його офіційному сайті, в якому вказано, що основна причина віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних - недокапіталізація банку відповідно до вимог стрес-тестування та не приведення діяльності у відповідність до вимог законодавства України,  суд вважає безпідставним, так як  прес-реліз НБУ не є належним та допустимим доказом вини відповідачів, оскільки Національний банк України не є повноважним органом, який встановлює наявність або відсутність вини особи, а може лише висловити свою точку зору з цього питання. Інших доказів наявності вини відповідачів у заподіянні шкоди позивачу суду не надано.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності вини відповідачів та причинно-наслідкового зв`язку між їх діями/бездіяльністю та ліквідацією банку. Позивач також не надала доказів того, що саме власники істотної участі ПАТ «КБ «Надра» не вжили дієвих і своєчасних заходів з фінансової підтримки цього банку для проведення його діяльності відповідно до вимог законодавства, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності та неможливості своєчасного виконання банком зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами,  а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Окрім того,  процедура ліквідації банку триває, вимоги вкладника, яким є позивач, акцептовані у встановленому порядку, тому відсутні підстави вважати, що на день звернення до суду і розгляду справи позивачу спричинена шкода, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №757/3766/17-ц, про що обґрунтовано зазначено місцевим судом.
Отже, права позивача на отримання грошових коштів у четверту чергу кредиторів на час звернення до суду порушені не були, тому з огляду на положення ч. 5 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», колегія суддів вважає, що вимоги позивача до відповідачів Центрагаз Холдинг GMbH (Centragas Holding GMbH) та ОСОБА_2 про стягнення коштів є передчасними.
Посилання апелянта на не застосування судом першої інстанції вимог частини шостої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили, є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки ПАТ «КБ «Надра» після введення тимчасової адміністрації виконує свої зобов`язання виключно у порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відповідачі ОСОБА_2 та Центрагаз Холдинг GMbH у розумінні вказаної статті Закону України «Про захист прав споживачів» не є виконавцями за договорами банківських вкладів, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра».
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В апеляційній скарзі представник позивача просить, зокрема стягнути з ОСОБА_2 та Центрaгаз Холдинг GMbH (Centragas Holding GMbH) на користь позивача заборгованість у сумі 266 949 грн; спричинену шкоду внаслідок знецінення коштів у сумі 96 931 грн; спричинену шкоду у формі неотриманої вигоди у розмірі 274 606 грн.
Обґрунтовує такі вимоги тим, що шкода позивачу була заподіяна неправомірними діями та бездіяльністю відповідачів шляхом знецінення грошових коштів за рахунок інфляції, а також уважає, що позивачу завдана шкода у формі неотриманої вигоди.
При цьому, в позовній заяві, ОСОБА_1 зазначала, що сума залишку вкладу разом з відсотками становила 23 653,82 дол. США та в 2015 році вона отримала гарантовану суму в розмірі 200 000 грн. (9 722,90 дол. США), проте сума в розмірі 13 930,92 доларів США залишається не виплаченою. Саме вказану суму невиплаченого залишку вкладів з процентами, а також суму пені за невиконання умов договору та моральну шкоду просила стягнути з ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_2 та Центрагаз Холдинг GMbH .
Будь-яких інших нших вимог та іншого обґрунтування суми завданої шкоди, позовна заява не містила, позовні вимоги не уточнювалися.
Згідно частини шостої статті 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Таким чином, з огляду на те, що позивач в суді першої інстанції розмір заподіяної шкоди обґрунтовував саме сумою невиплаченого залишку вкладів, пені за невиконання умов договору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» та моральної шкоди, інших вимог не заявляв та іншого обґрунтування суми завданої шкоди не вказував, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, розглянувши справу у відповідності до частини першої статті 13 ЦПК України, надавав оцінку саме вказаним позовним вимогам.
Зважаючи на викладені обставини та у розумінні вимог частини шостої статті 367 ЦПК України, у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження надавати оцінку вимогам та підставам позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з недоведеністю факту заподіяння шкоди ОСОБА_1 .
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.
Враховуючи те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів уважає, що підстав для скасування  рішення  суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає. 
 Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3  - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено «07» липня 2020 року.

 
           Головуючий                                                                         В.А. Кравець
 
Судді                                                                                         Л.Д. Поливач
 
                                                                                                               Л.Д. Махлай