Справа № 167/606/20 	Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І. І. 	
Провадження № 22-ц/802/783/20  Категорія: 70 	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
10 вересня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Матвійчук Л. В., 
секретар судового засідання Галицька І. П.,
з участю: 
представника позивача адвоката Татарин В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1  на ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 09 червня 2020 року,  

В С Т А Н О В И В:

Позивач  ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення з останнього в її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи з 01.09.2017 і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 09 червня 2020 року у відкритті провадження в даній цивільній справі відмовлено.
Позивач  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу на зазначену ухвалу суду. Вказує на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, обставинам справи, що полягає в відсутності доказів набрання законної сили рішення іноземного суду між тими самими сторонами щодо стягнення коштів на утримання сина, а тому суд безпідставно вважав встановленим факт існування рішення суду, яке набрала законної сили і виконується сторонами.  Постанова іноземного суду не може вважатись таким рішенням в розумінні українського законодавства. Рішення національних судових органів мають територіальну силу. Саме у позивача наявне право вибору виконувати на території України постанову іноземного суду або ж піти шляхом захисту своїх прав та прав неповнолітнього сина через український суд у позовному провадженні. Судом першої інстанції помилково застосовано п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України. Позивач просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Представник позивача адвокат Татарин В. М. в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.
Інші учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явились, хоча належним чином були повідомлені судом про час та місце судового розгляду.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Відмовляючи у відкритті провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що  рішенням Суда м. Торре-Аннунціата від 17.03.2017 визначено внесок утримання неповнолітнього ОСОБА_3 зі сторони батька ОСОБА_2 в сумі 200 євро, ця сума має переоцінюватися щороку відповідно до індексації ISTAT, починаючи з 01.04.2018, а також 50% позапланових витрат (медичних, освітніх (шкільних) і т.п.) стосовно сина, задокументованих та попередньо узгоджених.
З такими висновками не погоджується суд апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Згідно зі статтею 82 Закону України «Про міжнародне приватне право»  визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.
Відповідно до частини першої статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Статтею 463 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.
Рішенням Суда м. Торре-Аннунціата від 17.03.2017 визначено внесок утримання неповнолітнього ОСОБА_3 зі сторони батька ОСОБА_2 в сумі 200 євро, ця сума має переоцінюватися щороку відповідно до індексації ISTAT, починаючи з 01.04.2018, а також 50% позапланових витрат (медичних, освітніх (шкільних) і т.п.) стосовно сина, задокументованих та попередньо узгоджених.
З вказаного рішення встановлено, що ОСОБА_2 до судового слухання скористався правом заперечення юрисдикції італійського суду, надаючи перевагу українському суду, однак воно було відхилене судом, оскільки в даному випадку неповнолітній прописаний в Італії. 
ОСОБА_1 в позовній заяві вказує, що ОСОБА_2 упродовж квітня-липня 2017 року добровільно сплачував аліменти, частково – у серпні 2017 року, а надалі аліментів не сплачував взагалі.
ОСОБА_1 зверталась до Мар`їнського районного суду Донецької області з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.
Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 15.07.2019 справа № 237/3685/19 клопотання ОСОБА_1 залишено без розгляду та повернуто особі, яка його подала, у зв`язку з тим, що заявником додано до клопотання документи, які оформлено з порушенням вимог, передбачених главою 1 розділу ІХ ЦПК України та Конвенції між СРСР та Італійською Республікою про правову допомогу в цивільних справах від 25 січня 1979 року. Роз`яснено, що залишення клопотання без розгляду не перешкоджає повторному зверненню після усунення обставин, що слугували підставою для такого рішення.
Рішення суду України про стягнення з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 немає.
Висновок суду першої інстанції про те, що є таке, що набрало законної сили, рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є безпідставним. 
Відсутнє і рішення суду іноземної держави, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 186 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті провадження.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відмову у відкритті провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України і ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 09 червня 2020 року в даній справі скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий   

Судді