ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 923/1057/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Разюк  Г.П.,
суддів: Головея В.М., Колоколова С.І., 
(склад колегії змінено відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з перебуванням судді Савицького Я.Ф. у відпустці)
при секретарі судового засідання Федорончукі Д.О.,

за участю представників сторін:
від позивача - адвоката Колганової Ю.М за ордером ВТ №1004687 від 06.08.2020; 
від відповідача 1 - провідного юрисконсульту Григорової Н.А. за посадовою інструкцією та довіреністю № 5 від 05.08.2020; 
/інші учасники справи повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином (див. – рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень від 19.06.2020 та телефонограми від 5.08.2020), але не скористались правом на участь в судовому засіданні/
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дом "Долинское"
на рішення Господарського суду Херсонської області від 16.03.2020, проголошене о 12:43:58 суддею Литвиновою В.В. у м. Херсоні, повний текст якого складено 20.03.2020
у справі № 923/1057/19
за позовом скаржника
до відповідачів: 
      1.-          Басейнового управління водних ресурсів нижнього Дніпра;
      2.-          Чаплинського управління водного господарства;
      3.-          Управління Головного Каховського магістрального каналу
про визнання договорів недійсним ,
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Торговий дом "Долинское" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Басейнового управління водних ресурсів нижнього Дніпра (далі - БУВР),  Чаплинського управління водного господарства (далі - ЧУВГ) та Управління Головного Каховського магістрального каналу (далі – УГКМК, відповідач-3) про визнання недійсними договорів про надання послуг, пов`язаних з транспортуванням (перекиданням) та забором води із використанням водозабірних споруд для поливу сільськогосподарських культур з дати їх укладення: №76001/08/03-11/124 від 01.04.2019; №76001/10/03-11/117 від 01.04.2019; №76001/21/02-11/86 від 12.04.20148; №76001/2/02-12 від 04.07.2017 в частині певних умов, пов`язаних з БУВР.
Обґрунтовуючи позовні вимоги товариство зазначає, що умови відповідних договорів в частині встановлення прав і обов`язків БУВР не відповідають вимогам чинності правочину, визначеним ч.1 ст.203 ЦК України, оскільки при їх укладенні останній вийшов за межі своїх повноважень, а тому вони підлягають визнанню недійсними.
Рішенням Господарського суду Херсонської області від 16.03.2020 в задоволенні позову відмовлено, оскільки позивачем не доведено, що зміст спірних правочинів суперечить нормам чинного законодавства.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, скаржник вважає, що місцевий господарський суд не дослідив наявність на балансі БУВР технологічного обладнання, яке б дозволило йому виконувати роботи із забору та транспортування води, а також не дослідив наявність у останнього повноважень згідно Положення, затвердженого наказом Державного агенства водних ресурсів України (далі – Держводагенства) від 03.08.2018 №573, яке регулює його діяльність, надавати зазначені послуги та укладати відповідні договори.
Також скаржник вважає, що судом першої інстанції невірно застосовано норми Конституції України, Цивільного кодексу України, наказу Держводагенства від 03.08.2018 № 573 щодо правомірності дій БУВР та відповідності умов оскаржуваних договорів вимогам актів цивільного законодавства, внаслідок чого здійснено неправильний висновок про відповідність умов оспорюваних договорів актам цивільного законодавства.
Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно прийнято до уваги в якості доказів акти виконаних робіт, в той час як ці документи не встановлюють обставин, що мають значення для даного спору.
У відзиві на апеляційну скаргу БУВР зазначає, що послуги, які ним надавались за оспорюваними договорами, безпосередньо пов`язані з подачею води та поливом сільськогосподарських культур, а позивач відповідно до ст. ст.35,38 Закону України «Про охорону земель» та ст.25 Закону України «Про меліорацію земель» зобов`язаний дотримуватися стандартів, нормативів при здійсненні протиерозійних , агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов`язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості грунтів; здійснювати заходи, спрямовані на запобігання підтопленню, заболоченню, засоленню, забрудненню грунтів, вітровій і водній ерозії меліорованих земель, їх деградації, погіршенню стану водних об`єктів; забезпечувати збереження та відтворення родючості грунтів, різноманіття і екологічну рівновагу в навколишньому природному середовищі, раціональне використання та охорону земель і водних ресурсів, що неможливо забезпечити не скориставшись його послугами.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, у 2017, 2018, 2019 роках позивач з метою отримання реальних послуг зі зрошення земель укладав Договори про надання послуг, пов`язаних з транспортуванням (перекиданням) та забором води із використанням водозабірних споруд для поливу сільськогосподарських культур (далі - Договір), а саме:
1)          Договір від 01.04.2019 №76001/08/03-11/124;
2)          Договір від 01.04.2019 №76001/10/03-11/117;
3)          Договір від 12.04.2018 №76001/21/02-11/86;
4)          Договір від 04.07.2017 №76001/2/02-12.
Зазначені договори є 4-х сторонніми, в яких Замовником є Позивач та визначено три виконавці:
Виконавець І - Управління Головного Каховського магістрального каналу;
Виконавець II - Чаплинське управління водного господарства;
Виконавець III - Басейнове управління водних ресурсів нижнього Дніпра, яке отримало цю назву після перейменування Херсонського обласного управління водних ресурсів. Зміна назви відбулась на виконання наказу Держводагенства від 03.08.2018 №573. У зв`язку із зазначеним, в договорах від 04.07.2017 №76001/2/02-12 та від 12.04.2018 №76001/21/02-11/86 Виконавцем III було визначено Херсонське обласне управління водних ресурсів. Додатковою угодою від 22.10.2018 №02-11/612 до договору від 12.04.2018 №76001/21/02-11/86 внесено зміни щодо зміни найменування Виконавця III на Басейнове управління водних ресурсів нижнього Дніпра. При цьому, зміна найменування не пов`язана з зміною статусу юридичної особи - код ЄДРПОУ, юридична адреса та керівник не змінювались.
Умови договорів є ідентичними, відрізняються лише умови, визначені окремими додатками, що внормовують безпосередньо технічні умови постачання, інформацію щодо об`єктів зрошення.
Згідно умов договору Виконавець І (УГКМК) зобов`язаний здійснити забір води з водосховища та транспортувати (перекидати) її до точки водозабору Виконавця II, тобто зобов`язаний надати послуги з транспортування води.
Виконавець II (ЧУВГ) зобов`язаний надавати послуги, пов`язані з забором води із використанням водозабірних споруд Виконавця II Замовнику в межах оплачених обсягів та технічних можливостей точок водовиділу.
При цьому, пунктом 2.3.11 Договору саме на Виконавця II покладено обов`язок здійснювати координацію заходів щодо здійснення Замовником оплати, оформлення та передача всім сторонам Договору належних рахунків, актів виконаних робіт.
Пункти 2.1 та 2.3 Договору містять ґрунтовні переліки обов`язків Виконавця І та Виконавця II, що мають забезпечити отримання Замовником води для зрошення. Зазначені пункти передбачають, крім іншого, заходи взаємного контролю стану технологічних мереж та устаткування, строки проведення ремонтів цього устаткування, тощо.
Одночасно, Договором визначено, що виключним переліком обов`язків Виконавця III (БУВР) є такі обов`язки:
2.4.1. Надавати Замовнику послуги, пов`язані з подачею (забором води із використанням водозабірних споруд) води згідно з додатком № 4 до договору.
2.4.2. Надавати Виконавцю II до 10 числа місяця, наступного за звітним, рахунок на оплату послуг для передачі Замовнику згідно з підписаним актом приймання-передачі послуг, пов`язаних з забором води для поливу сільськогосподарських культур (додаток №10 до договору)”.
Додатком №4 до Договору передбачено, що до Переліку видів послуг, пов`язаних з подачею (забором) води на полив, які надаються Виконавцем III відносяться такі послуги:

1	Надання інформації щодо меліоративного стану на зрошуваному масиві та прилеглих територіях	на 01 липня та на 01 жовтня	
2	Інформація щодо випаровування вологи з ґрунту	протягом поливного сезону щомісячно до 10 числа наступного за звітнім	
3	Надання рекомендацій з питань проведення заходів щодо раціонального використання водних ресурсів; ведення обліку забору та використання води	постійно	

При цьому за твердженням позивача договори в частині визначення прав та обов`язків Виконавця III не відповідають вимогам чинності правочину, визначеним ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, оскільки умовами Договорів БУВР взяло на себе зобов`язання надавати послуги, пов`язані з подачею води для поливу, що не відповідає повноваженням цього управління, тобто є порушенням вимог чинного законодавства. Позивач вважає, що повноважень безпосередньо самостійно здійснювати діяльність з експлуатації меліораційного обладнання та на договірних засадах надавати послуги, пов`язані з перекачкою, транспортуванням, подачею води для зрошення й надання відповідних платних послуг БУВР не надано, а отже договори, в частині включення до його умов БУВР у якості Виконавця III, суперечить вимогам Цивільного кодексу України, нормам щодо надання платних послуг установами Держводагенства, встановленим Кабінетом Міністрів України та підлягають визнанню недійсними. 
За змістом ст. 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За змістом ч.1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. 
За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й встановлено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.
Відповідно до ч.1,3 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, пунктом 1.1 спірних договорів сторони погодили, що замовник (позивач) замовляє, а виконавець І (УГКМК), виконавець ІІ (ЧУВГ), виконавець ІІІ (БУВР) зобов`язуються надавати послуги в порядку та на умовах, визначених даним договором, а замовник зобов`язується оплатити та прийняти надані послуги.
Зокрема, відповідно до предмету та умов відповідних чотирьох сторонніх договорів УГКМК здійснює забір води з Каховського водосховища та транспортування її до точки водозабору ЧУВГ у обсягах, які відповідають обсягам, встановленим у поданій останнім загальній зведеній заявці.
В свою чергу, ЧУВГ, зобов`язане надавати послуги, пов`язані з забором води із використанням водозабірних споруд позивачу в межах оплачених обсягів та технічних можливостей точок водовиділу та координувати заходи щодо здійснення останнім оплати, оформлення та передача всім сторонам Договору належних рахунків, актів виконаних робіт.
Разом з тим Держводагенство через БУВР здійснює управління, координацію та контроль за фінансово-господарською діяльністю з питань реалізації державної політики у сфері розвитку водного господарства, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів і гідротехнічної меліорації земель ЧУВГ.
Відповідно до п. 1 Положення затвердженого наказом Державного агента водних ресурсів України від 03.08.2018 №573, БУВР є бюджетною неприбутковою організацією, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства та гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів Держводагенства. При цьому п. 13 відповідного положення визначено, що управління утримується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Отже діяльність усіх виконавців за спірним договором безпосередньо пов`язана між собою, а тому цілком правомірним було укладення позивачем 4-сторононніх договорів про надання послуг, пов`язаних з транспортуванням (перекиданням) та забором води із використанням водозабірних споруд для поливу сільськогосподарських культур, а зокрема з БУВР.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається позивач в якості обґрунтування позовних вимог щодо визнання недійсними спірних договорів в частині певних умов, пов`язаних з БУВР, не можуть слугувати підставами для визнання таких договорів недійсним в розумінні статей 203, 215 Цивільного кодексу України, а тому місцевий господарський суд правомірно зазначив, що заявлений позов не підлягає задоволенню.
При цьому доводи апелянта про те, що судом першої інстанції неправомірно застосовано норми Конституції України, Цивільного кодексу України, наказу Держводагенства від 03.08.2018 № 573, оскільки передбачені договором послуги БУВР безпосередньо не пов`язані з водозабором, внаслідок чого здійснено неправильний висновок щодо відповідності умов оскаржуваних договорів актам цивільного законодавства, колегією суддів відхиляються оскільки чинним законодавством не заборонено укладення змішаних договорів, в тому числі і таких, які передбачають надання послуг різного роду. Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів відхиляються з підстав викладених у мотивувальній частині цієї постанови.
Таким чином апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, як законне та обґрунтоване. 
Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Рішення Господарського суду Херсонської області від 16.03.2020 у справі №923/1057/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дом "Долинское"– без задоволення.  
Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст. 288 ГПК України.
          Повний текст постанови складено 06.08.2020 о 16.00.
Головуючий суддя                                                            Разюк Г.П.                    

Суддя                                                                                 Головей В.М.

Суддя                                                                                 Колоколов С.І.