справа № 362/3783/19
головуючий у суді І інстанції Ковбель М.М.
провадження № 22-ц/824/4386/2020

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
21 липня 2020  року                                                                                                м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді доповідача - Писаної Т.О.
суддів - Приходька  К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання -  Костецької М.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування, 
                                                   В С Т А Н О В И В:
У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування.
На обґрунтування позовних вимог вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Після смерті батька залишилось спадкове майно - земельна частка (пай), що перебувала у колективній власності КСП «Промінь». Державний акт батьку на земельну ділянку не видавався. 
Зауважував, що 13 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області Бобкова О.В. із заявою про прийняття спадщини, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючого документа на визначену частку (пай).
Таким чином, оскільки батько позивача є єдиним та безспірним власником вищезгаданої частки (паю), а позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, який вступив у спадщину та на користь якого інші спадкоємці відмовилися від отримання спадщини, то він може отримати свідоцтво про право на спадщину.
З урахуванням наведеного, просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 3,62 в умовних кадастрових гектарах (сертифікат серії КВ №0312074), що перебувала у колективній власності КСП «Промінь» Великобугаївської сільської ради, та знаходиться на території с. Велика Бугаївка Васильківського району Київської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2019 року у задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись із указаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та задовольнити його позов.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що підставою для відмови у видачі скаржнику свідоцтва на право власності на земельну частку (пай) слугувало те, що у нього та інших членів його сім`ї відсутній оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай).
Звертає увагу суду на те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) був відсутній у позивача з незалежних від нього причин, оскільки був загублений ще його батьком.
Вказана обставина і слугувала підставою для прийняття постанови приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Бобковою О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Незважаючи на дану обставину та врахувавши, що всі відповідачі належним чином повідомили суд, що не претендують на частку у спадковому майні, суд дійшов помилкового висновку, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення позивачем дій для прийняття спадщини.
Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, були повідомлені судом про відкриття апеляційного провадження та про дату судового засідання належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не направили до суду та не повідомили суд про наявність поважних причин, що перешкодили з`явитись до суду чи унеможливлюють розгляд справи без їх участі.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачами не оспорюється право позивача на спадкування за законом земельної частки (паю), тобто відсутнє не визнання чи порушення відповідачами права позивача на предмет спору, яке підлягає захистові у обраний позивачем спосіб. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного. 
Судом установлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Великобугаївською сільською радою Васильківського району Київської області.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_5 що підтверджено свідоцтвом про народження, 
Згідно із довідкою Великобугаївської сільської ради №170 від 12 червня 2019 року ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 у період з 08 травня 1987 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Разом з померлим на день смерті був зареєстрований, зокрема його син ОСОБА_1 , який продовжує проживати за вказаною адресою.
Відповідно до копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0312074, ОСОБА_5 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Промінь» розміром 3,62 в умовних кадастрових гектарах.
За змістом статті 525 ЦК Української РСР, яка була чинна на час відкриття спадщини, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
Згідно з частиною першою статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Статтею 548 ЦК Української РСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Частинами першою, другою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
За змістом статей 22, 23 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.
У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).
У цій справі позивач указує, що має лише копію сертифіката, оригінал якого було втрачено спадкодавцем. Указана обставина стала підставою для відмови у видачі свідоцтва про право спадщини на пай.
Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Оскільки позивач зазначає про відсутність у нього оригіналу сертифіката, обставини щодо набуття спадкодавцем права на пай мають бути встановлені у судовому порядку на підставі інших доказів.
Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК Української РСР.
Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення`ЗК України).
Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і у разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Заявником не додано на підтвердження належності спадкодавцю права на пай державного акта про колективну власність КСП «Промінь» із списком, до якого включено спадкодавця, та доказів, що спадкодавець був членом КСП «Промінь».
Указані обставини можуть бути встановлені за участі колективного сільськогосподарського підприємства, землі якого були розпайовані, та органу, на підставі рішення якого було видано сертифікат, зокрема шляхом визнання указаними особами відповідного права позивача.
Указані особи не були сторонами цього спору.
Враховуючи наведене позовні вимоги є недоведеними належними доказами та доводи апеляційної скарги висновки суду про недоведеність підстав для задоволення позову не спростовують.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 389  ЦПК України, Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 22 липня 2020 року.

Суддя-доповідач	Т.О. Писана  	
Судді	К.П. Приходько  	
 	С.О. Журба