Ухвала
Іменем України
 
16 липня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 686/23750/19
провадження № 61-9854ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Держава України в особі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 31 березня 2020 року у складі судді Ягодіни  Т. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 червня 2020 року у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Грох Л. М., Костенка А. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до держави Україна в особі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним судовим рішенням.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2018 року його позовну заяву до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, Головного управління державної казначейської служби в Хмельницькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями слідчих суддів Хмельницького міськрайонного суду, визнано неподаною та повернуто заявнику. У подальшому за його скаргою вказану ухвалу постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 листопада 2018 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Такими неправомірними діями Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області йому заподіяно моральної шкоди, яка оцінена ним у розмірі 1 000 000 000,00  грн.
 
Крім того, на підготовку скарги до суду та прийняття участі в судових засіданнях він витратив власний час, матеріали та кошти, тому на його користь також просив стягнути 30 024,00 грн на відшкодування майнової шкоди.
 
Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 31 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 11 червня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.
 
02 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 31 березня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 червня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ). 
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»              Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Враховуючи те, що касаційна скарга подана 02 липня 2020 року, тому вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ. 
 
Верховний Суд дійшов висновку, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні з огляду на таке. 
 
У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) як на підставу оскарження судових рішень. Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суди не урахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 686/20012/18 (провадження № 61-3491св19), від 25 березня 2020 року у справі № 554/49/18(провадження № 61-39478св18), від 25 липня 2018 року у справі № 638/6944/16-ц (провадження № 61-2986св18), від 25 квітня 2019 року у справі № 638/17403/15-ц (провадження № 61-31477св18), від 10 жовтня 2018 року у справі № 638/1892/16-ц (провадження № 61-41040св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 638/12068/16-ц (провадження № 61-203св18), 11 липня 2018 року у справі № 638/12259/16 (провадження № 61-14157св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 607/14606/17 (провадження № 61-46983св18), 11 вересня 2019 року у справі № 461/4824/17 (провадження № 61-38622св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 646/1591/18 (провадження № 61-10065ск19), від 11 липня 2018 року у справі № 638/12259/16 (провадження № 61-14157св18), від 17 червня 2020 року у справі № 450/1547/18 (провадження № 61-4507св19), від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 (адміністративне провадження № К/9901/37372/18). 
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень чи їх невідповідності висновкам, викладених у постановах Верховного Суду, щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі. 
 
Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.
Судами встановлено, що згідно з ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2018 року, постановленою у справі № 686/11268/18, позовну заяву ОСОБА_1 до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області та Головного управління Державної казначейської служби в Хмельницькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями слідчих суддів Хмельницького міськрайонного суду, визнано неподаною та повернуто позивачу.
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 листопада 2018 року вказану ухвалу суду скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.
 
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу дізнання, досудового розслідування, прокуратури або суду, передбачене статтею 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Цією статтею встановлені випадки і умови її відшкодування та визначено, що така шкода відшкодовується державою.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. 
 
Скасування судового рішення з підстав порушення процесуального законодавства не тягне за собою відповідальність держави у вигляді відшкодування шкоди.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог про наявність підстав для покладення на державу обов`язку щодо відшкодування моральної шкоди.
 
У порушення вимог статті 23 ЦК України, якою врегульовано відшкодування моральної шкоди, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а відтак заподіяння моральної шкоди, розмір якої жодним чином не обґрунтований.
 
Посилання на понесені витрати (придбання квитків для проїзду до місця розгляду справи, копіювання документів тощо) не свідчить про заподіяння позивачеві майнової шкоди, оскільки для задоволення таких вимог необхідно довести протиправність дій відповідача, що у цій справі позивачем доведено не було.
 
Такі висновки узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду, зробленими у постанові від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18 (провадження                    № 61-43847св18), ухвалі від 25 липня 2019 року у справі № 686/2376/18 (провадження № 61-13031ск19).
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 686/20012/18 (провадження № 61-3491св19), від 25 березня 2020 року у справі № 554/49/18(провадження № 61-39478св18), від 25 липня 2018 року у справі № 638/6944/16-ц (провадження № 61-2986св18), від 25 квітня 2019 року у справі № 638/17403/15-ц (провадження № 61-31477св18), від 10 жовтня 2018 року у справі № 638/1892/16-ц (провадження № 61-41040св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 638/12068/16-ц (провадження № 61-203св18), 11 липня 2018 року у справі № 638/12259/16 (провадження № 61-14157св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 607/14606/17 (провадження № 61-46983св18), 11 вересня 2019 року у справі № 461/4824/17 (провадження № 61-38622св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 646/1591/18 (провадження № 61-10065ск19), від 11 липня 2018 року у справі № 638/12259/16 (провадження № 61-14157св18), від 17 червня 2020 року у справі № 450/1547/18 (провадження № 61-4507св19) є безпідставними, оскільки підстави позову та сторони у зазначених справах та у цій справі не є тотожними, що свідчить про відмінність правовідносин і, відповідно, різне правове регулювання таких правовідносин.
 
Верховний Суд відхиляє посилання заявника на постанову Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 (адміністративне провадження № К/9901/37372/18), оскільки предмет та підстави позову у зазначеній справі та у цій справі не є тотожними, що свідчить про відмінність правовідносин і, відповідно, різне правове регулювання таких правовідносин.
 
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.
 
Враховуючи те, що касаційна скарга подана на підставі пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, тоді як Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, тому відсутні підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.
 
Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 31 березня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 червня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішеннямвідмовити. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик