УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 196/1222/18
провадження № 51-3421ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Дніпропетровського апеляційного суду від 25 червня 2020 року, яка постановлена в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018040600000276, за обвинуваченням 
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка, Кобеляцького району Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2018 року за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі — КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого, на підставі ст. 75 цього Кодексу, від відбування покарання з випробуваннямз іспитовим строком тривалістю 1 рік, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76КК України, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Суть питання
Вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання, призначеного попереднім вищевказаним вироком і остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого суду, сторона захисту оскаржила його до апеляційного суду. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2020 року вирок місцевого суду змінено, виключено з мотивувальної частини вироку посилання як на докази – фототаблицю з протоколу огляду місця події від 28 травня 2018 року, постанову слідчого про залучення речового доказу мобільного телефону марки Nokia модель 6303 С6, квитанцію № 153360 про прийняття речового доказу – мобільного телефону марки Nokia модель 6303 С6. У решті вирок суду залишений без зміни.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просила скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2020 року касаційну скаргу захисника було залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також захиснику було роз`яснено, що в разі, якщо вона не усуне недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, скарга буде повернута.
На виконання ухвали Верховного Суду захисник повторно звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду 
Кримінальним процесуальним кодексом визначено, що касаційна скарга має відповідати вимогам, зазначеним в статті 427 КПК України, і в разі недодержання суб`єктом звернення цих вимог, суд касаційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 429 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначає недоліки та встановлює строк, необхідний для їх усунення. 
Залишаючи касаційну скаргу захисника без руху, Верховний Суд в ухвалі від 27 липня 2020 року встановив, що скарга подана без додержання п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України. Згідно з яким у касаційній скарзі вказується обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Захиснику було зазначено, що, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції. 
Верховний Суд зауважив на тому, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Верховний Суд, серед іншого, звернув увагу захисника на тому, що доводи її касаційної скарги фактично зводяться до її вказівок на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Однак, перевіривши повторно подану захисником касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що вона указані в ухвалі касаційного суду від 27 липня 2020 року недоліки не усунула, вимог ст. 427 КПК України знову не дотрималась.
Так, Верховний Суд повторно зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). 
Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок. 
Також Верховний Суд, відзначає, що доводи повторно поданої захисником касаційної скарги є фактично аналогічними доводам її касаційної скарги, яка була залишена без руху.
Тобто, всупереч положенням процесуального закону захисник, у повторній касаційній скарзі, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду з підстав істотного порушення цим судом кримінального процесуального закону, обмежившись загальними фразами, не конкретизувала у чому саме полягали такі істотні порушення, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом рішення, і чому їх (ці порушення) слід відносити до підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 370, 404, 412, 419 цього Кодексу.
Так, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, захисник вказує на порушення апеляційним судом принципу безпосереднього дослідження доказів. Разом з тим знову не наводить обґрунтованих доводів, у чому полягало порушення апеляційним судом положень ч. 3 ст. 404 КПК України, якою регулюється порядок безпосереднього дослідження апеляційним судом доказів. Також не зазначає, яким недослідженим доказам апеляційний суд дав іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, не вказує, які докази суд першої інстанції дослідив неповно або з порушенням, про повторне дослідження яких сторона захисту порушувала питання перед апеляційним судом.
Крім того, захисник вказує, що апеляційний суд взагалі не перевірив викладені в апеляційній скарзі доводи. Однак, які саме доводи не перевірив апеляційний суд, захисник знову не зазначає.
Отже, у повторно поданій захисником скарзі, вона обмежилась загальними фразами щодо порушень допущених судом апеляційної інстанції, при цьому доводи її касаційної скарги знову фактично зводяться до її вказівок на неповноту судового розгляду та, по суті, незгоди з наданою судами оцінкою доказам, заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Верховний Суд повторно зауважує, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху. 
З огляду на викладене, оскільки захисник не усунула недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, Верховний Суд, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, вважає за необхідне повернути її касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                            ОСОБА_3