Дата документу 11.09.2020 Справа № 334/9703/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Справа № 22-ц/807/2646/20                                        Головуючий у 1-й інстанції: Баруліна Т.Є.
Є.У.№ 334/9703/18                                                Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року                                                      м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
головуючого:        Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
                        Дашковської А.В.,
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом  Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води),
за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2018 року представник концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з  позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води). В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що відповідачі є власниками та проживають в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 . Концерн «МТМ» по відношенню до відповідачів є виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води). Концерн «МТМ» у період з 01.01.2009 року по 30.11.2018 року надав послуги з централізованого опалення та підігріву питної води у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 62 647,61гривень.У вказаний період відповідачі здійснили часткову оплату за надані послуги в сумі 34 012,94 грн. та за рахунок державної допомоги (субсидії) в сумі 2 558,85 грн., тому станом на 01.12.2018р. сума заборгованості складає 26075,82 грн.
Система опалення помешкання відповідачів є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. 
Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачам в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної води) постійно. 
Таким чином, оскільки відповідачі не здійснювали у належному обсязі оплату за використані послуги, утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 2 6075,82 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 , (ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за період часу з 01.10.2013 року по 01.12.2018 року в сумі 23 880,04 грн. грн. (двадцять три тисячі вісімсот вісімдесят гривень 04 коп.).
Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 , (ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних частинах на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у розмірі – 1762,00 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині стягнення заборгованості, ухвалити в цій частині нове рішення та стягнути з відповідачів заборгованість , яка утворилась у період з 01.10.2014 року по 01.12.2018 року в розмірі 11 204, 58 грн. Змінити розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача з 1762 грн. та стягнути у розмірі 1057,20 грн.  В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення не прийняв до уваги доводи заяви відповідачів про застосування строків позовної давності. Крім того, судом неправильно застосована позовна давність до спірних правовідносин та не зрозуміло на підставі якого розрахунку суд дійшов висновку про стягнення боргу з відповідачів саме в сумі 23 880,04 гривень. А також апелянтом вказано на те, що під час ухвалення рішення, судом першої інстанції безпідставно не була враховані як доказ квитанції про сплату заборгованості в розмірі 2076,19 гривень, оплата якої була здійснена під час знаходження позову в суді але до відкриття провадження у справі.
Ухвалу про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги позивач отримав 06.08.2020 року, однак своїм правом передбаченим статтею 360 ЦПК України не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті  369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд  здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги Концерну «МТМ», суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності вкладається в період з жовтня 2013 року по листопад 2018 року включно та становить -23 880,04 грн. (нараховано з 01.10.2013 по 01.11.2018 –48009,79 грн., сплачено за даний період - 21570,90 грн. та субсидія – 2558,85 грн.).
Однак колегія суддів не може погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції в повній мірі з огляду на таке.
Встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_4 виданого 15.11.2006 року Ленінською районною адміністрацією ЗМР,зареєстровані та проживають за вказаною адресою (а.с.29, 48-50). 
Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради №25 від 29.01.09 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, з 01.01.2009 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережі» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». 
Встановлено, що згідно пункту 2.1. Статуту Концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови № 1589 р. від 26.07.2002 року, основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу Концерну.
Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
У відповідності до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й інші послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.
Позивач у період з 01 січня 2009 року по 30 листопада2018 року надав відповідачам на підставі особового рахунку № НОМЕР_5 (№ НОМЕР_6 з січня 2018р.) послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву води) у житлове приміщення, розташоване у АДРЕСА_1 на загальну суму 62647,61 грн. без урахуванням здійснених ними оплат в сумі 34012,94 грн. та державної субсидії в сумі 2558,85 грн.(а.с.10-28). 
Тобто, відповідачі, скориставшись послугами Концерну, не у повному обсязі здійснили оплату за надані позивачем послуги.
Визначаючи період стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, суд першої інстанції не врахував, що 18.10.2016 суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя Колесник С.Г. виданий судових наказ, згідно з яким стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в розмірі 8315,76 гривень, стягнуто солідарно судовий збір в розмірі 689,00 гривень.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя (с. Добрєв М.В.) від 21.11.2016 судовий наказ скасований (справа № 334/6859/16-ц, провадження № 2-с/334/71/16).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя, четверта статті 267 ЦК України).
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.
Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі № 552/1529/16-ц. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року (справа № 6-214 цс14).
Суд у порушення норм Цивільного кодексу України не врахував переривання перебігу строку позовної давності може мати місце лише в межах давності, а не після його спливу.
Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Позивач просив стягнути заборгованість за період з 01 січня 2009 року по листопада 2018 року, пред`явивши позов у грудні 2018 року. При цьому заява Концерну «МТМ» про видачу судового наказу, в якій просив стягнути заборгованість за період з 01.10.2014 року, датована 17 жовтня 2016 року і того ж дня пред`явлена до суду.
Оскільки заборгованість, що виникла в період з 01.10.2013 по 30.09.2014, позовна давність не переривалася, то за цими вимогами минула позовна давність, про застосування якої заявляли відповідачі, внаслідок чого така вимога не бути задоволена судом.
Крім того, судом першої інстанції неправильно застосована позовна даність до спірних правовідносин.
Так, суд зазначив, що стягує заборгованість з відповідачів за період з жовтня 2013 року по листопад 2018 року включно, яка становить 23 880,04 гривень (нараховано з 01.10.2013 по 01.11.2018 всього 48009,79 грн., сплачено за вказаний період 21 570,9 грн. та субсидія становить 2558,85 гривень).
При цьому суд вказує, що така заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 21-24). Однак, розрахунок, на який посилається суд в рішенні, містить відомості про нараховані та сплачені суми за послуги, надані за період з 01.01.2009 по 31.12.2017, тобто не за той період, за який здійснює стягнення суд першої інстанції.
З урахуванням викладеного вище, заборгованість з відповідачів має бути стягнута за період з 01.10.2014 по 01.12.2018.
Отже, з наданих позивачем розрахунків вбачається, що за період з 01.10.2014 по 01.12.2018 року нараховано позивачем 45 372,53 грн. (151,24 + 538,7 + 538,7 + 538,7+ 494,3+ 387,72+ 731,71 + 140,74 +931,44 + 357,3 + 637,73 + 948,36 + 1336,7 + 1047,87+ 900,93 + 155,24 + 673,74 + 164,24 + 349,29 + 361,85 + 434,22 + 576,65 + 361,85 + 2134,42+2623,3+ 796,07 + 2842,69 + 3155,74 + 434,22 + 1447,4 + 289,48 + 361,85 + 200,61 + 1786,7+ 1683,19 + 2796,1 + 2348,58 + 2380,26 + 2221,46 + 372,58 + 644,94 + 1480,91 + 595,28)
Сплачено відповідачами згідно із розрахунками позивача 20 135,31 грн ( 151,24+538,7+ 262,58 + 164,24 + 349,3 + 100 + 100 + 361,85 + 434,22 + 576,65 + 361,85 + 37,81,+ 400 + 1000 + 700 + 434,22 + 300 + 200 + 100 + 75,06 + 100 + 133,53 + 651,33 +200,61+1786,7+ 1683,19 + 1300 + 1228,22 + 500 + 372,58 + 300 + 1000 + 570,7 + 300 + 644,94 + 500+ 500).
Субсидія дорівнює 2558,85 гривень.
Крім того, відповідачами долучена копія квитанції № 000045.01.006.118 (а.с.69), яка не була взята до уваги судом першої інстанції під час ухвалення рішення по вказаній справі. Суд першої інстанції зазначив, що вказаний платіж здійснений після 01.12.2018, на ньому відсутня позначка про призначення платежу «в рахунок погашення заборгованості», як це передбачено п. 3.8. Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22 «Про затвердження інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», а тому вони враховуються судом як поточні платежі за відповідний період після грудня 2018 року.
А тому суд відмовився визнати сплаченою суму заборгованості в розмірі 9 397,6 гривень, внесену відповідачами після подання позову.
Колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що не відповідають нормам закону.
Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (надалі - Інструкція), не може бути застосована до спірних правовідносин, оскілки в п. 1.2. Інструкції зазначено, що Інструкція встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. За приписами п. 1.3. Інструкції вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними.
Пунктом 1.4. Інструкції визначено, що безготівкові розрахунки - перерахування певної суми кошів з рахунків платників на рахунки отримувачів кошів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб кошів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляд. У цьому ж пункті надано визначення учасників безготівкових розрахунків - це банки та їх фиіії, підприємства, фізичні особи та інші клієнти банку, з рахунків яких списуються або на рахунки яких зараховуються кошти.
Оскілки відповідачі сплачували послуги не шляхом перерахування коштів зі свого рахунку, а готівковими коштами через ПрАТ «Запоріжзв`язоксервіс», то вимоги даної Інструкції на відповідачів не поширюються.
Бідьше того, п. 3.8. Інструкції, на який посилається суд, навіть не встановлює вимог до оформлення платіжних документів, а визначає дії банку в разі прийняття розрахункових документів для виплати заробітної плати.
В листі Національного банку України від 16.05.2019 № 57-0007/26039 також зазначено, що відповідно до пункту 10 розділу II Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, розрахунки суб`єктів господарювання та фізичних осіб у разі їх здійснення готівкою без відкриття поточного рахунку шляхом внесення готівки до банків або небанківських фінансових установ, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку, для подальшого її переказу на рахунки інших суб`єктів господарювання або фізичних осіб для платників коштів є готівковими, а для отримувачів коштів безготівковими
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідачів підлягає стягненню заборгованість, яка утворилась за період з 01.10.2014 року по 01.12.2018 в сумі 11 204,58 гривень, оскільки позивачем за вказаний період було нараховано 45 372,53 грн., а за вказаний період відповідачами було сплачено 20 135,31 грн. + субсидія 2 558,85 грн. + сплачена сума в листопаді 2018 року 2076,19 грн. + сплачена сума боргу під час розгляду вказаної справи в суді першої інстанції 9 397,60 грн.
Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до норм ст.376 ЦПК України  дає підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з відповідачів на користь Концерну підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період 01.10.2014 року по 01.12.2018 в сумі 11 204,58 гривень 
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача з урахуванням часткового задоволення позову в сумі 11 204,58 грн., складає 757,10 гривень.
Скаржник ОСОБА_3 при подачі апеляційної скарги сплатила судовий збір в сумі 1057,20 гри.
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_3 була задоволена в повному обсязі, відповідно до норм статті 141 ЦПК України, Концерн «МТМ» повинен компенсувати їй судові витрати у вигляді сплаченої нею суми судового збору. З урахуванням взаємозаліку, Концерн «МТМ» повинен компенсувати апелянту 300,10 гривень.
Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2020 року у цій справі змінити.
Позовні вимоги Концерну «МТМ» задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ,  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ,  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_3 ) та  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі», (ЄДРПОУ 32121458, юридична адреса: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137) суму боргу за надання послуг з послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за період 01.10.2014 по 01.12.2018 в сумі 11 204,58 гривень (одинадцять тисяч двісті чотири гривні 58 коп.).
В іншій частині позовних вимоги відмовити.
Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі», (ЄДРПОУ 32121458, юридична адреса: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137) на користь  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_3 ) яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 300,10 гривень
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Головуючий: І.В. Кочеткова
Судді: А.В. Дашковська О.М. Кримська