ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 951/207/20	Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б. 	
Провадження № 33/817/220/20 	Доповідач - Коструба Г.І.	
Категорія - ч.1  ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисника Лісної Н. І., свідка ОСОБА_2 , розглянувши адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , не працюючого, 
Встановив:
Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в якій просить постанову місцевого суду скасувати, закривши провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Вважає постанову суду незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначає, що місцевий суд порушив вимоги ст.268 КУпАП, а також його право на захист, оскільки розглянув справу без його участі, позбавивши таким чином можливості надавати пояснення щодо обставин справи та користуватись послугами адвоката, та відмовив у задоволенні клопотання про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які були свідками події і могли б підтвердити відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Вказує, що оскільки вказані свідки так і не отримали повістки про виклик в суд, він разом з ними 20 травня 2020 року прибув до місцевого суду на призначену годину та очікував виклику в зал судових засідань на вулиці, оскільки через запровадження карантину в середину суду нікого не пускали. Стверджує, що судове засідання за їх участі так і не відбулося, а лише близько 17 години його повідомили, що рішення йому буде надіслано поштою.
Крім того стверджує, що в постанові місцевого суду не зазначено порядок її оскарження.
Що стосується суті оскаржуваної постанови, то апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином докази у справі, які містять розбіжності та викликають сумніви, не дав їм вірної оцінки, у зв”язку з чим прийшов до помилкового висновку щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Зокрема зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази керування ним транспортним засобом. Вказує, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення він нібито керував транспортним засобом 28 лютого 2020 року о 23 год. 25 хв., однак в матеріалах справи містяться відеозаписи, відповідно до яких запис з камери розпочався лише о 23 год. 39 хв. Будь-яких підтверджень того, що поліцейські зупинили вказаний автомобіль, в матеріалах справи немає, а доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення процесуального документа, про що у своїй постанові від 18 липня 2019 року зазначив і ВС в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №216/5226/16-а.
Також вказує, що всупереч вимогам ст.256 КУпАП та Інструкції "З оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції", затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 за № 1376, у протоколі про адміністративне правопорушення дата вчинення правопорушення зазначена із виправленнями, а у письмових поясненнях свідка ОСОБА_4 зроблено відступ після фрази “близько год....”, не зазначивши при цьому цієї години.
Крім того протокол про адміністративне правопорушення складав поліцейський СРПП №4 Козівського ВП сержант поліції Виклюк П. В., однак в рапорті цього ж поліцейського вказано, що він поліцейський СРПП №4 Козівського ВП Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області. 
Також зазначає, що у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення, всупереч наведеної вище Інструкції поліцейський вказав, що до протоколу додаються зібрані матеріали, однак які саме матеріали, останній не зазначив.
Наявні в матеріалах справи Акт огляд на стан алкогольного сп”яніння, а також направлення в медичний заклад при ньому на місці не складалися і ці документи суперечать обставинам справи, оскільки згідно з протоколом про вчинене ним адміністративне правопорушення він відмовився від огляду на стан алкогольного сп”яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі, що засвідчили своїми письмовими поясненнями свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . При цьому вказує, що підставою для проходження ним огляду на стан алкогольного сп”яніння в протоколі є нерозбірлива мова, в акті огляду — тремтіння рук, а в направленні на огляд на стан алкогольного сп”яніння — нестійка хода. Також, як зазначає апелянт, пропонуючи йому пройти огляд на місці зупинки за допомогою алкотестера “Драгер” , працівники поліції не надали йому документи, які б підтверджували те, що вказаний технічний пристрій дозволений МОЗ та Держспоживстандартом.
Також вказує, що наявні в матеріалах справи відеозаписи не є безперервними, що, на думку апелянта, є порушенням вимог п.3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками поліції. Стверджує, що протягом години часу, відеозапис про що в матеріалах справи відсутній, він вимагав від працівників поліції надати йому роз”яснення, які саме зібрані матеріали долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення та надати можливість ознайомитися з ними, однак поліцейський йому відмовив, зазначивши, що він зможе це зробити в суді. При цьому поліцейські не попереджали його про те, що ведеться відеозйомка, що, на його думку, є підставою для скасування рішення суду. Вказує, що такий висновок зробив у своїй постанові від 17 липня 2019 року ВС в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі 524/832/17.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що транспортним засобом керував не він, а його дружина ОСОБА_3 , що також підтвердив свідок ОСОБА_2 , додатково пояснивши, що він випадково опинився на місці події та був свідком того, що ОСОБА_3 за кермом свого автомобіля не знаходився. Автомобілем керувала його дружина. 
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Лісну Н. І., які в судовому засіданні апеляційного суду просили апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції, закривши провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, прихожу до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з таких міркувань. 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.
Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, відповідно до оскаржуваної постанови, 28.02.2020 року о 23 год. 25 хв. в смт. Козова по вул. Б. Хмельницького, 31, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Favorit д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, нерозбірлива мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та огляду в медичному закладі водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України “Про Національну поліцію” поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного сп”яніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до пункту 2.9 “а” Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп”яніння. 
В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.
Відповідно до п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Згідно п.3 ознаками алкогольного сп`яніння є:
запах алкоголю з порожнини рота;
порушення координації рухів;
порушення мови;
виражене тремтіння пальців рук;
різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно п.п.6,7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби);
лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
Відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як вбачається із матеріалів справи, зокрема рапорту поліцейського СРПП №4 Козівського ВП Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області Виклюка П., який склав відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, він, перебуваючи в добовому наряді СРПП спільно з старшим лейтенантом ОСОБА_6 здійснили зупинку автомобіля SKODA FAVORIT д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався з порушенням ПДР, оскільки не освітлювався задній номерний знак в темну пору доби, у зв”язку з чим відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №756666 від 28 лютого 2020 року, яку він не оскаржував.
Оскільки під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у нього були виявлені ознаки алкогольного сп”яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп”яніння на місці зупинки або в медичному закладі, на що він категорично відмовився в присутності двох свідків. Після цього відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №051051 від 29 лютого 2020 року за ч.1 ст.130 КУпАП.
При цьому зміст протоколу про адміністративне правопорушення всупереч доводам апелянта відповідає вимогам ст.256 КУпАП і сумнівів у його достовірності не викликає. Той факт, що у відповідній графі протоколу, на відміну від рапорту, зазначено, що його склав поліцейський СРПП №4 Козівського відділення поліції Виклюк П. В. без зазначення відділу поліції, а саме: Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки це одна і та ж сама особа. Це ж стосується і доводів апелянта щодо виправлень, які містяться у протоколі, оскільки технічна описка у даті вчинення правопорушення, не є безумною підставою для скасування рішення суду. 
Згідно з долучених до вказаного протоколу письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ,вони були свідками того, як 29.02.20 близько 00 год 30 хв. водій ОСОБА_1 , який керував т/з SKODA FAVORIT д.н.з. НОМЕР_2 , на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп”яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера “Drager 6810” та в медичному закладі відмовився.
Вказані вище письмові пояснення свідків підписані ними власноруч та сумнівів не викликають.
Відомості, які зазначені у протоколі про адмінправопорушення, а також пояснення вказаних свідків підтверджуються відеозаписами, долученими до матеріалів справи, з яких вбачається, що ОСОБА_1 в присутності вказаних свідків відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп”яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі.
Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними, а відеофіксація не здійснювалася безперервно, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки на одному із відеозаписів безперервно та чітко зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп”яніння на місці зупинки та в медичному закладі в присутності свідків і підстав піддавати сумніву зміст даного відеозапису немає.
Хоча з вказаних відеозаписів і не вбачається моменту зупинки поліцейськими транспортного засобу, однак, аналізуючи їх зміст, приходжу до переконливого висновку, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем під час зазначеної події. Будь-яких тверджень про те, що транспортним засобом керувала саме дружина апелянта, ні вона, ні ОСОБА_1 протягом всього періоду відеозйомки не висловлювали.
Що стосується доводів свідка ОСОБА_2 , які він надав в судовому засіданні суду апеляційної інстанції про те, що транспортним засобом керувала дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , то вони не є переконливими, оскільки з вказаних відеозаписів не вбачається, що останній взагалі перебував на місці події з огляду на те, що оформлення матеріалів тривало близько двох годин. 
Крім цього, свідок пояснив, що вони з ОСОБА_1 є друзями вже протягом 10-15 років, що відповідно викликає сумнів у правдивості його показань.
Щодо відсутності захисника на місці вчинення правопорушення та огляду на стан алкогольного сп”яніння, якого за словами ОСОБА_1 працівники поліції не дочекались, - закон не передбачає обов”язкової присутності захисника у таких випадках при тому, що час проходження огляду обмежений. Так, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
Щодо порушення права на захист, - ОСОБА_1 скористався своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, та уклав договір про надання правової допомоги із захисником ОСОБА_7 , і, прибувши в судове засідання суду апеляційної інстанції, використав весь обсяг наданих йому прав, передбачених КУпАП та Конституцією України, в тому числі щодо перегляду постанови місцевого суду, дослідження наявних в матеріалах справи доказів, а також законності дій працівників поліції під час складення ними відповідних матеріалів, за результатом чого будь-яких порушень під час виконання своїх обов”язків працівниками поліції чи підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційним судом не виявлено.
Таким чином, приходжу до остаточного висновку про те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин постанова судді Козівського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - відмові у її задоволенні, оскільки будь-яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови суду, апеляційною інстанцією не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу особи, притягнутої до адмінвідповідальності, - ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя