У Х В А Л А  
 
06 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 752/8045/14-ц
провадження № 61-4477св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,   
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,  
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Яцук Т. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов`язати ПАТ «ОТП Банк» припинити дії, які спрямовані на ненадання їй екземпляру підписаного додаткового договору до укладеного між ними Кредитного договору, посилаючись на те, що нею 18 квітня 2014 року було направлено банку пропозицію укласти додатковий договір, однак відповіді вона не отримала. У вересні 2016 року подала заяву про зміну предмету позову та просила визнати додатковий договір таким, що набрав законної сили, та встановити його предмет.
У листопаді 2014 року ПАТ «ОТП Банк» звернулось до суду із зустрічним позовом, в якому просило достроково стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 122 226,28 дол. США, посилаючись на те, що 24 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML006/1880/2008, а з ОСОБА_2 - договір поруки. Зазначав, що відповідачі зобов`язання не виконують, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка з урахуванням уточнень становить 99 763, 40 дол. США тіла кредиту, та 22 462,88 дол. США заборгованості за відсотками.
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , посилаючись на те, що банком порушено права позичальника, як споживача, а також вказувала, що банк здійснює нечесну підприємницьку діяльність.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року в задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 122 226, 28 дол. США, що становить 3 165 660 грн 65 коп.
Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк», суд першої інстанції виходив із їх доведеності, а відповідачами не спростовано суму заборгованості.
Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року скасовано в частині вирішення позову ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «ОТП Банк» відмовлено.
В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року залишено без змін.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Апеляційний суд виходив із того, що порушення умов кредитного договору та розміру щомісячних платежів, визначених у додатках до нього, мало місце не з вини позичальника, а в результаті безпідставного нарахування банком заборгованості за відсотками в сумі 9 386,83 дол. США. Оскільки кредитний договір діє до 24 січня 2027 року, а позичальник не висловлював наміру щодо його розірвання достроково, підстав для задоволення позову ПАТ «ОТП Банк» про дострокове стягнення всієї суми кредиту немає.
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовів ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк» про зобов`язання припинити дії та ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору в апеляційному порядку не оскаржувалось та судом апеляційної інстанції не переглядалося.
Не погодившись із таким вирішенням спору, ПАТ «ОТП Банк» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови ПАТ «ОТП Банк» у задоволенні вимог та залишити в силі рішення суду першої інстанції в цій частині.
У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня                 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. 
Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.
Керуючись статтями 33, 34, 260, 400 (в редакції, чинній станом на 07 лютого               2020 року), 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про зобов`язання припинити дії, зобов`язання вчинити дії, призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                          В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук