ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/5498/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
секретар судового засідання: Новошицька О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Чечелівський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 (головуючий суддя Кальник В.В.)
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (правонаступником якого є Чечелівський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови від 04.06.2019 року про накладення штрафу у розмірі 3 400грн., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась 13.06.2019 року до суду з адміністративним позовом до відповідача Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, просила (а.с. 4-10 т. 1): 
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Козлицької Ольги Миколаївни у виконавчому провадженні № 58654717 від 04.06.2019 року про накладення штрафу у розмірі 3 400грн. на ОСОБА_1 .
Позов обґрунтовано тим, що відповідачем 04.06.2019 року винесена постанова про накладення на позивача штрафу у розмірі 3 400 грн. (у подвійному розмірі) за повторне невиконання боржником рішення без поважних причин. Вважає, що штраф у подвійному розмірі за невиконання рішення накладено на неї безпідставно.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 в позовні вимоги задоволені (а.с. 15-17 т. 2).
Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Козлицької Ольги Миколаївни у виконавчому провадженні № 58654717 від 04.06.2019 року про накладення штрафу у розмірі 3 400грн. на ОСОБА_1 . 
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу в загальному розмірі 3 768,40грн. (з яких 3000грн. – витрати на професійну правничу допомогу).
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що у межах спірних правовідносин відсутній факт першочергового невиконання боржником рішення суду, тому накладаючи постановою від 04.06.2019 року на позивача штраф за повторне невиконання боржником рішення суду, відповідач діяв не у спосіб, передбачений законодавством України, відтак, постанова від 04.06.2019 року є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що дії відповідача при винесені оскаржуваної постанови були правомірними, оскільки виїзд ОСОБА_3 до Польщі в травні  2015 року відбувся на підставі заочного рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25.07.2014 року, вказане заочне рішення скасоване ухвалою цього ж суду від  7.12.2016 року. Згоди на виїзд дитини за межі України та на зміну постійного проживання дитини батько діти ( ОСОБА_2 ) – не надавав і компетентним судом Польщі розглядається питання щодо повернення дитини до місця постійного проживання в Україну. Зазначає, що конверти з повідомлення про відкриття виконавчого провадження направлялися позивачу за адресою в Україні (м. Дніпро) та у Кракові (Польща). Вважає, що позивач свідомо ухилялася від виконання рішення суду, оскільки їй достовірно було відомо про наявність такого рішення, а також про його примусове виконання. Зазначає, про не співмірність задоволених вимог позивача щодо витрат на правничу допомогу.
До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, доводи якого зводяться до законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Просить відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін. У відзиві на апеляційну скаргу заявлено клопотання про покладення судових витрат, в тому числі на правову допомогу, на відповідача. 
Представником позивача також подано клопотання про врахування висновків суду касаційної інстанції і судової практики з розгляду подібної категорії справ; клопотання про огляд інформації із Автоматизованої системи виконавчого провадження; заява про врахування висновків суду касаційної інстанції; заяву про виклик свідків; заяву про визнання доказу недопустимим.
Відповідачем подано письмові пояснення про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу; а також клопотання про заміну відповідача Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області правонаступником: Чечелівський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), яке обґрунтовано тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції України", наказом Міністерством юстиції України від 16.10.2019 № 3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України», наказу Міністерства юстиції України від 17.12.2019 № 4053/5 «Про відділи державної виконавчої служби», відповідач змінив назву з Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на Чечелівський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Клопотання відповідача про заміну відповідача правонаступником задоволено та замінено Чечелівський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області правонаступником: Чечелівський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Так, відповідно до статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
У зв`язку з епідеміологічною ситуацією в Україні та оголошенням карантину, розгляд справи в судовому засіданні відкладався.
Учасники справи в судове засідання 01.07.2020 року не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що, відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. Представником позивача подано клопотання про розгляд справи без його участі.
Також суд апеляційної інстанції зазначає, що третя особа у справі – ОСОБА_2 неодноразово не одержував повістки суду про виклик у судове засідання, про що свідчать повернуті поштовим відділенням поштові конверти із вмістом судових повісток. Адреса для листування з ОСОБА_2 у справі № 160/5498/19 зазначена: АДРЕСА_1 .
Про зміну адреси третьої особи матеріали справи відповідних повідомлень не містять.
Статтею 130 Кодексу адміністративного судочинства України визначено порядок виклику (повідомлення) відповідача, третіх осіб, свідків, місце проживання (перебування) яких невідоме.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 130 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
З урахуванням того, що Єдина інформаційно-телекомунікаційна система, станом на теперішній час, не функціонує та враховуючи лист Державної судової адміністрації від 24.01.2018 № 10-2141/18 «Про розміщення оголошень на офіційному веб-порталі судової влади України» згідно якого інформація про виклик у справі, зокрема, відповідача зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, розміщується безпосередньо судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України.
З огляду на зазначені правові норми, повідомлення про виклик у судове засідання, яке призначено на 01.07.2020, третьої особи – ОСОБА_2 , розміщено на офіційному сайті Третього апеляційного адміністративного суду 15.06.2020.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги (а саме щодо розміру стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги), внаслідок наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні у Чечелівському ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області (відповідач у справі) знаходиться виконавче провадження №58654717 з приводу примусового виконання виконавчого листа №175/5360/13-ц, який видано 02.07.2018 р. Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області яке відкрито 18.03.2019р. і стягувачем у цьому виконавчому провадженні є ОСОБА_2 , боржником ОСОБА_1 , предметом виконання є : зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити наступний час та дні для зустрічей батька з сином:
- батько має право на спілкування та проживання з сином, включаючи нічний час, під час своєї відпустки та щорічних шкільних канікул без присутності матері дитини — 60 днів щорічно, з можливістю розподілу цих днів протягом року;
- кожні парні тижні місяця з 09:00 години суботи до 20:00 години неділі, включаючи нічний час на території квартири ОСОБА_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 чи за іншим місцем його мешкання, без присутності матері дитини ОСОБА_1 ;
- спілкування з 09:00 години до 20:00 години на території власної квартири чи за іншим місцем мешкання ОСОБА_2 , без присутності матері дитини, в наступні святкові дні: Різдво, Пасха, Трійця, День Конституції, День Незалежності (за рік не менше 5 святкових днів, що дорівнює половині всіх державних свят України) з можливістю змінити ці дні на інші святкові дні за обопільної згоди батьків;
- щоденне вільне спілкування з сином телефоном чи іншими телекомунікаційними мережами;
- день народження сина 08 листопада з 09:00 години до 20:00 години 09 листопада, кожний парний рік (2016, 2018...) за місцем мешкання ОСОБА_2 ;
- день народження ОСОБА_2 11 червня з 09:00 години до 20:00 години 12 червня за місцем мешкання позивача без присутності матері дитини;
- під час хвороби дитини з 09:00 години до 20:00 години за місцем знаходження сина з дотриманням його режиму та надавати вільний доступ лікарів для його огляду;
- вільне спілкування з сином в дошкільних, шкільних та інших навчальних закладах у час вільний від навчального процесу.
23.03.2019р. в межах виконавчого провадження №58654717 відповідачем винесено постанову, якою на ОСОБА_1 (позивача у даній справі та боржника у виконавчому провадженні) за невиконання боржником без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, відповідно ст.ст. 63, 75 Закону України “Про виконавче провадження”, накладено штраф на користь держави у розмірі 1700 грн. Підставою для накладення штрафу стало те, що за виходом державного виконавця 23.03.2019р за адресою, визначеною виконавчим документом: АДРЕСА_1 , боржник ОСОБА_5 (разом з дитиною ОСОБА_4 ) не з`явилась та жодних поважних причин про свою відсутність (разом із дитиною) державному виконавцю не повідомила.     
Матеріалами справи підтверджується, що Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2019р. у справі №160/3463/19, визнано протиправним та скасовано постанову старшого державного виконавця Чечелівського ВДВС м. Дніпра Мазур А.С. від 23.03.2019 про накладення штрафу в сумі 1700грн. на ОСОБА_5 .  
Вказане рішення залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 року (а.с. 177-183 т. 1).
Водночас, державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу від 04.06.2019 року №  58654717, якою за повторне невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, на боржника - ОСОБА_1 накладено штраф на користь держави у розмірі 3400 грн., правомірність прийняття якої і є предметом розгляду у цій справі.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 року №1404-VIII.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1 Закону України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 року №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
При цьому, статтею 18 Закону України “Про виконавче провадження” передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, передбачена ст.75 Закону України “Про виконавче провадження”.
Відповідно до цієї норми, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі є встановлення державним виконавцем факту повторного не виконання ним (боржником) рішення суду без поважних причин.
Так, позивач є боржником у виконавчому провадженні  №58654717.
До боржника (позивача у даній справі) застосовано штраф за повторне невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує його виконати певні дії (постанова від 04.06.2019 ВП  №58654717).
У той же час, постанові від 04.06.2019 (ВП №58654717) передувала постанова про накладення штрафу від   23.03.2019 року №  58654717, яка скасована рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 року у справі №  160/3463/19 (залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 року).
Дана обставина є приюдиційною та не підлягає доведенню.
Так, частиною 4  статті 78 КАС України   передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Таким чином, судовим рішенням від 28.10.2019 року у справі №  160/3463/19 скасовано постанову про накладення штрафу, а тому, у межах спірних правовідносин відсутній факт первісного невиконання боржником (позивачем у даній справі) рішення суду у встановлений строк без поважних причин, що, в свою чергу, виключає можливість для застосування до позивача штрафу за повторне невиконання рішення суду без поважних причин.
За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, що у межах спірних правовідносин відсутній факт первісного невиконання боржником постанови державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з невиконанням рішення суду, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що, накладаючи постановою від 04.06.2019 року на позивача штраф за повторне невиконання боржником рішення суду, відповідач діяв не у спосіб, передбачений законодавством України, оскільки відсутній факт первісного накладення штрафу за невиконання рішення суду (первісна постанова державного виконавця про накладення штрафу скасована рішенням суду).
Відтак, постанова від 04.06.2019 року є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі. 
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача захищено, а права та обов`язки відповідача не порушено. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування в цій частині.
Водночас, вирішуючи питання щодо судових витрат, понесених позивачем, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. 
Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При цьому, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 7 ст. 139 КАС України).
Отже, частина 7 ст. 139 КАС України чітко визначає, що саме суд встановлює розмір витрат у справі на підставі відповідних доказів.  
Таким чином вимоги частини 7 ст. 139 КАС України щодо відповідного строку заявлення вимог про стягнення судових витрат позивачем не порушені.
За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. 
При цьому, в силу ч. 5 ст. 139 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
- складністю справи;
- часом, витраченим адвокатом,
- обсягом надання послуг,
- ціною позову або значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно матеріалів справи предметом позову є скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу у розмірі 3400 грн.
Водночас, рішенням суду першої інстанції стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу в загальному розмірі 3 768,40грн. (з яких 3000грн. – витрати на професійну правничу допомогу).
На думку колегії суддів апеляційної інстанції стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, що був сплачений позивачем при подачі позову у розмірі 768,40грн. є правильним, натомість стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача за професійну правничу допомогу в розмірі 3000грн. – не є співмірним із:
- складністю справи;
- часом, витраченим адвокатом,
- обсягом надання послуг,
- ціною позову або значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, справа є незначної складності, розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження, в суді апеляційної інстанції за клопотанням представника позивача розгляд справи призначено в судовому засіданні, та розглянута без участі сторін (представник позивача не надавав пояснення в судовому засіданні ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції).
Виходячи з викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з тим, що кількість витраченого часу представником позивача в суді першої інстанції може бути співмірна розміру 3000грн.
В силу ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) з урахуванням співмірності витрат, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України. 
На думку колегії судів апеляційної інстанції (виходячи з викладеного) співмірною сумою витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції є сума, що відповідає 500грн. 
Отже рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині визначення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000грн.
Також, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, що витрати позивача в суді апеляційної інстанції є співмірними сумі в розмірі 4500грн. (2, 5 годин - підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу -2500 грн. та по 250грн. за подання 3-х клопотань, 500грн. за підготовку заяви про визнання доказу недопустимим; 750грн. за підготовку заяви про врахування висновків суду касаційної інстанції).
Оскільки розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) з урахуванням співмірності витрат, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України (ч. 7 ст. 139 КАС України) та з врахуванням того, що розглянута справа, є справою незначної складності, розглянута без участі сторін, адвокат не витрачав часу на судові засідання, не давав пояснень в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, а розмір штрафних санкцій, що накладені відповідачем на позивача становить 3400грн., колегія суддів апеляційної інстанції вбачає, що співмірними вітруватими позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції є 300грн. 
Згідно ч. 4 ст. 139 КАС України до матеріалів справи позивачем для визначення розміру витрат на правничу допомогу подано акт виконаних робіт (наданих послуг) від 26.02.2020: 
- Чечелівського ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного МРУМЮ (м. Дніпро) на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 у справі № 160/5498/19:;
- підготовка та подання клопотання про проведення розгляду справи з викликом сторін: кількість витраченого часу 0,25 годин; сума витрат 250 грн.;
- підготовка та подання клопотання про огляд інформації із Автоматизованої системи виконавчого провадження: кількість витраченого часу 0,25 годин; сума витрат 250 грн.;
- підготовка та подання заяви про виклик свідків: кількість витраченого часу 0,25 годин; сума витрат 250 грн.;
- підготовка та подання заяви про визнання доказ недопустимим: кількість витраченого часу 0,5 годин; сума витрат 500 грн.;
- підготовка та подання заяви про врахування висновків суду касаційної інстанції і судової практики з розгляду подібної категорії справ: кількість витраченого часу 0,75 годин; сума витрат 750 грн. 
Згідно пп. 2,3 вказаного акту вказано, що послуги надані належної якості та відповідно до умов договору. Вартість послуг становить 450 грн., з яких оплачено 1 000 грн.
На підтвердження сплати 1000 грн. надано копію квитанції № 22498 від 26.02.2020.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в даному випадку адвокатом був поданий відзив на апеляційну скаргу та клопотання, а не позов або апеляційну скаргу, тому на думку колегії суддів апеляційної інстанції адвокат був обізнаний про обставини справи, що впливає на розмір визначення витрат, необхідних при складанні відзиву на апеляційну скаргу. Таким чином, обсяг наданих витрат за складання відзиву на апеляційну скаргу не відповідає співмірності обсягу наданих послуг.
Відносно впливу вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи – в відзиві на апеляційну скаргу не зазначено та не вбачається з матеріалів справи.
Оскільки, зазначені витрати на професійну правничу допомогу не відповідають співмірності складності даної справи, а відповідач заперечує проти задоволення витрат на правничу допомогу в такому розмірі та вважає такий розмір не співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, то колегія суддів апеляційної інстанції задовольняє такі витрати частково в розмірі 300грн.  
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що витрати позивача на правничу допомогу за складання відзиву на апеляційну скаргу та клопотань у сумі 4500 грн. не є співмірними зі складністю справи, з ціною позову (оскільки в даному випадку позов не подавався), обсягом надання послуг та часом, витраченим адвокатом.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо, однак зазначені послуги не вказані в акті виконаних робіт від 26.02.2020.
Таким чином, витрати позивача на професійну правничу допомогу за складання адвокатом відзиву на апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції визначає по даній справі в розмірі 300 грн., вказана сума підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Чечелівський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) –задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 – змінити в частині розміру стягнення витрат понесених ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, визначивши загальний розмір стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (код ЄДРПОУ 34984488) - у загальному розмірі 1268,40грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (код ЄДРПОУ 34984488) понесені ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 300 грн.
Постанова набирає законної сили 01.07.2020 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу п.2 ч.5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Строки касаційного оскарження, з урахуванням п. 3 Розділу IV «Прикінцеві Положення» КАС України в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020, продовжуються на строк дії карантину.
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 01.07.2020.
В повному обсязі постанова виготовлена 09.07.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова