ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року 
м. Київ
справа №820/4896/16
адміністративне провадження №К/9901/18663/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Рибачука А.І.,  Тацій Л.В., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу №820/4896/16
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року (колегія суддів у складі: головуючого судді - Мельнікової Л.В., суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому просив:
1.1.          визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державного резервного фонду за рахунок земель сільськогосподарського призначення (вид угідь - рілля), орієнтовною площею 4,83 умовних кадастрових га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів Шарівської селищної ради на території Богодухівського району Харківської області;
1.2.           зобов`язати відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державного резервного фонду за рахунок земель сільськогосподарського призначення (вид угідь - рілля), орієнтовною площею 4,83 умовних кадастрових га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів Шарівської селищної ради на території Богодухівського району Харківської області, з подальшою передачею у власність.
2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за рішенням суду за ним визнано право власності на земельну частку (пай) із земель Резервного фонду в розмірі 4,83 умовних кадастрових гектарів на території Шарівської селищної ради Богодухівського району Харківської області. На підставі зазначеного судового рішення позивач неодноразово звертався до Держгеокадастру за наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки. Проте, в листах від 01.04.2016 №П-4006/0/6-4661/0/21-16, від 29.06.2016 №П-10839/0/6-10571/0/21-16, від 18.08.2016 №П-14236/0/6-14078/0/21-16 за різних підстав позивачу було відмовлено.
Короткий зміст рішення суду І інстанції
3. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року адміністративний позов задоволений в повному обсязі.
Визнано неправомірними рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державного резервного фонду за рахунок земель сільськогогосподарського призначення, орієнтовною площею 4,83 умовних кадастрових га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів Шарівської селищної ради на території Богодухівського району Харківської області, які викладені в листах від 01.04.2016 №П-4006/0/6-4661/0/21-16, від 29.06.2016 №П-10839/0/6-10571/0/21-16, від 18.08.2016 №П-14236/0/6-14078/0/21-16.
Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державного резервного фонду за рахунок земель сільськогогосподарського призначення, орієнтовною площею 4,83 умовних кадастрових га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів Шарівської селищної ради на території Богодухівського району Харківської області, з подальшою передачею у власність.
Стягнуто із Головного управління Держгеокадастру у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) у розмірі 551,20 грн. (п`ятсот п`ятдесят одна гривня 20 копійок).
4. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того факту, що бажана позивачем земельна ділянка запланована для відведення конкретному учаснику АТО.  
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року скасовано у частині визнання неправомірними рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державного резервного фонду за рахунок земель сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 4,83 умовних кадастрових га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів Шарівської селищної ради на території Богодухівського району Харківської області, які викладені в листах від 01 квітня 2016 року № П-4006/0/6-4661/0/21-16, від 29 червня 2016 року № П-10839/0/6-10571/0/21-16 та прийнято в цій частині нового судового рішення про відмову у їх задоволенні.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року скасовано в частині зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державного резервного фонду за рахунок земель сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 4,83 умовних кадастрових га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів Шарівської селищної ради на території Богодухівського району Харківської області, з подальшою передачею у власність та прийнято нове рішення про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 липня 2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_1 .
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року скасовано в частині стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) у розмірі 414 грн. (чотириста чотирнадцять гривень).
В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року залишено без змін.
6. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що рішення відповідача про відмову у задоволені заяви позивача від 21.07.2016 року про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою, викладене у листі від 18.08.2016 № П-14236/0/6-14078/0/21-16, прийняте останнім без дотримання принципу законності та обґрунтованості, які закріплені у п.п. 1 та 3 ч. 3 ст. 2 КАС України.
Стосовно оскаржуваних рішень Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, які викладені в листах від 01.04.2016 року №П-4006/0/6-4661/0/21-16 та від 29.06.2016 року №П-10839/0/6-10571/0/21-16, суд апеляційної інстанції зазначив, що такі рішення не порушують права позивача, оскільки після їх прийняття позивач не оскаржував їх до суду, а повторно звертався до відповідача із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, у яких змінював умови звернення (змінена площа земельної частки (паю). 
В частині позовних вимог про зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою, апеляційний суд вказав, що у даному випадку належним способом захисту порушених прав буде зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача і прийняти рішення по суті звернення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. Не погоджуючись з таким рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся до  Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить йог скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
8. Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою.
9. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.
10. 08 лютого 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду. 
11. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2018 року для розгляду даної справи визначено склад колегії суддів: Анцупова Т.О. - головуючий суддя, судді: Берназюк Я.О., Кравчук В.М.
12. У зв`язку із обранням до складу Великої Палати Верховного Суду судді-доповідача  Анцупової Т.О. (відповідно до рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14, розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду призначено повторний автоматизований розподіл касаційних скарг, зокрема, касаційної скарги у справі №820/4896/16. 
13. Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Стрелець Т.Г., судді: Рибачук А.І., Тацій Л.В., справу передано головуючому судді.
14. Відповідач відзиву на касаційну скаргу не надавав.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ
15. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 23.01.2009 року по справі №2-34-2009 визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) із земель, переданих в колективну власність колишнього сільськогосподарського СЗАТ "Свердовське" Богодухівського району Харківської області у розмірі 4,83 умовних кадастрових гектарів на території Шарівської селищної ради Богодухівського району Харківської області (а.с.7). Зазначене рішення суду набрало законної сили.
16. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 26.09.2013 по справі №613/1582/13-ц виправлено описку у рішенні суду від 23.01.2009 за позовом ОСОБА_1 до Шарівської селищної ради та Богодухівської райдержадміністрації «Про визнання права власності на земельний пай». Визнано вірним: "Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) із земель Резервного фонду у розмірі 4,83 умовних кадастрових гектари, розташовані на території Шарівської селищної ради Богодухівського району Харківської області" (а.с.8). Зазначене рішення суду набрало законної сили.
17. Згідно Витягу з протоколу №2 загальних зборів членів колективного сільськогосподарського підприємства "Свердловське" Богодухівського району Харківської області від 26.09.2000 середня частка земельного паю складається: рілля - 4,34 кадастрових га; сіножаті - 0,34 кадастрових га; пасовища - 0,15 кадастрових га (а.с.15).
18. Розпорядженням Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області від 14.12.2009 року № 540 затверджено матеріали вибору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шарівської селищної ради за межами населеного пункту (а.с.16).
19. Між ОСОБА_1 та ПП "Реал-Т" укладено договір про розробку проекту відведення земельної ділянки від 17.02.2010 №13-10-Б. За результатами вказаного договору останнім було складено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 .
20. Начальником управління Держкомзему у Богодухівському районі Харківської області ОСОБА_2 підписано технічне завдання № 543 на виконання робіт по складанню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, куди також було включене, як підставу для виконання роботи розпорядження № 540 державної адміністрації. У вихідній земельно-кадастровій інформації зазначено загальну площу ділянки 4,3152 га за рахунок земель державного резервного фонду та її кадастровий номер 6320855700:03:001:0212 та визначено суб`єкта земельних відносин - ОСОБА_1 (а.с.17).
21. 02.09.2010 року заступником голови Богодухівської райдержадміністрації за участю представника ПП «Реал-Т» було підписано акт про передачу та прийом земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у власність на території Шарівської селищної ради за межами населеного пункту Богодухівського району Харківської області у склад суб`єктів якого входить ОСОБА_1 із зазначеною ділянкою № 6 та площею 4,3152 га (а.с.18).
22. Позивач на підставі вказаних документів звертався до державної адміністрації щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки. Отримавши від останньої відповідь, в якій повідомлено позивача про необхідність звернутись з даним питанням до відповідного органу державної влади щодо розпорядження землями державної власності, а саме до Головного управління Держземагенства у Харківській області.
23. 16.10.2013 відділом Держземагенства у Богодухівському районі Харківської області було надано довідку №935 з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (форма 6-зем) станом на 01.01.2013 за підписом заступника начальника відділу ОСОБА_3 , де визначено земельну ділянку за номером кадастрової зони та кадастрового кварталу 6320855700:03:001:0212, яка закріплена за ОСОБА_1 (а.с.21).
24. З огляду на те, що ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 26.09.2013 по справі №613/1582/13-ц виправлено описку, визначивши вірним "визнати право власності на земельну частку (пай) із земель Резервного фонду у розмірі 4,83 умовних кадастрових гектари, розташовані на території Шарівської селищної ради Богодухівського району Харківської області". Між ОСОБА_1 та ПП "Реал-Т", укладено договір про розробку проекту відведення земельної ділянки від 05.11.2016 №60-13-Б (а.с.19). За результатами вказаного договору останнім було складено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 .
25. На підставі вказаного рішення суду та складеного проекту землеустрою позивач неодноразово звертався до Головного управління Держземагентва у Харківській області для вирішення питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення належної позивачу земельної ділянки у власність та виконання рішення суду.
26. 03.03.2016 позивачем подано заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державного резервного фонду за рахунок земель сільськогогосподарського призначення (вид угідь - рілля), орієнтовною площею 4,34 умовних кадастрових га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів Шарівської селищної ради на території Богодухівського району Харківської області, з подальшою передачею у власність, на підставі рішень суду (а.с.9).
27. У відповідь листом від 01.04.2016 №П- 4006/0/6-4661/0/21-16 відповідачем відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на тій підставі, що позивачем невірно зазначено цільове призначення землі - для ведення особистого селянського господарства (а.с.12).
28. 01.06.2016 позивач знову подав заяву про надання відповідного дозволу (а.с.10).
29. Листом від 29.06.2016 за № П-10839/0/6-10571/0/21-16 відповідач відмовив, з підстав, що у позивача відсутні правові підстави для надання дозволу на розробку проекту землеустрою (а.с.13).
30. 21.07.2016 позивач звернувся із заявою до Держгеокадастру з проханням надання дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державного резервного фонду за рахунок земель сільськогогосподарського призначення на підставі рішень суду (а.с.11).
31. 18.08.2016 листом № П-14236/0/6-14078/0/21-16 відповідачем відмовлено, мотивуючи тим, що земельний масив, на якому позивач отримав земельну ділянку передбачається для резервування та подальшого виділення земельних ділянок учасникам антитерористичної операції та членам сімей загиблих, а питання Позивача буде вирішено після повного першочергового забезпечення земельними ділянками громадян вказаної категорії (а.с.14).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
32. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
33.          Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
34.          8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
35.          За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
36.          За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
37.          Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до частин 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно з частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Отже, відповідача наділено повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.
Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Відтак, єдиною законодавчо визначеною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам відповідних нормативно-правових актів. 
Колегія суддів Верховного Суду зауважує, що зміст норм частин 6, 7 статті 118 ЗК України не передбачає складення жодних переліків земельних ділянок для цілей надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки і не визначає включення земельної ділянки до відповідного переліку, як передумови для надання такого дозволу.
Частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який не передбачає такої підстави як належність земельних ділянок у відповідному переліку земельних ділянок, призначених для передачі окремим категоріям осіб.
З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладена у листі від 18.08.2016 № П-14236/0/6-14078/0/21-16, з підстав того, що бажана позивачем земельна ділянка передбачається для резервування та подальшого виділення земельних ділянок учасникам антитерористичної операції та членам сімей загиблих, не ґрунтується на нормах чинного законодавства.
38.           Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними рішень відповідача про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державного резервного фонду за рахунок земель сільського господарського призначення, орієнтовною площею 4,83 умовних кадастрових га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів Шарівської селищної ради на території Богодухівського району Харківської області, викладених у листах від 01.04.2016 року № П-4006/0/6-4661/0/21-16, від 29.06.2016 року № П-10839/0/6-10571/0/21-16, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що отримавши відмову на заяву від 03.03.3016 року (лист відповідача від 01.04.2016 року № П-4006/0/6-4661/0/21-16), позивач фактично погодився з обґрунтованістю такого рішення, оскільки своєю повторною заявою від 01.06.2016 змінив умови звернення (змінена площа земельної частки (паю). 
В подальшому, отримавши рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідь на заяву від 01.06.2016 року, позивач, не оскаржуючи рішення відповідача, звертається до останнього із заявою від 21.07.2016 року, у якій знову змінює умови звернення (змінена площа земельної частки (паю).
У засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що три рішення відповідача про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення однієї земельної ділянки не є способом захисту порушеного права, яке очікується позивачем, оскільки позивач мав отримати один такій дозвіл, а тому просив суд зобов`язати відповідача надати цей дозвіл на звернення від 21.07.2016 року. 
З огляду на викладене, визнання неправомірними рішень відповідача про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою викладених у листах від 01.04.2016 року № П-4006/0/6-4661/0/21-16, від 29.06.2016 року № П-10839/0/6-10571/0/21-16 не дозволить належним чином захистити порушені права позивача, оскільки не матиме для позивача ніяких правових наслідків.
39. Стосовно позовних вимог про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися "відмовою у наданні дозволу" у розумінні частини третьої статті 123 Земельного кодексу України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.
При цьому відмовляючи у наданні дозволу, відповідний орган повинен навести усі підстави відмови.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Видача такого дозволу без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.
Така правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року, 24 січня 2019 року, 15 серпня 2019 року у справах №№ 806/2687/17, 806/2981/17, 806/3097/17.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 509/1350/17 зазначила, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.
У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій не досліджували питання належності поданих позивачем документів та не встановлювали наявність/відсутність інших підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, окрім тих, що вказані відповідачем у листі від 18.08.2016 № П-14236/0/6-14078/0/21-16. 
Таким чином, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку про відсутність  підстав для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки обставинами справи не підтверджено, що відповідачем здійснена повна перевірка наявності чи відсутності підстав для надання такого дозволу.
Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою.
40. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
41. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
42. Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
43. Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року по справі №820/4896/16 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                   Т.Г.Стрелець          
Судді                                                                       А.І. Рибачук
                                                                      Л.В. Тацій