Постанова                                           
Іменем України                                  
 
17 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 334/11068/15-ц
провадження № 61-44731св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду                       м. Запоріжжя від 01 листопада 2017 року у складі судді Добрєва М. В.                   та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 04 вересня 2018 року         в складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Подліянової Г. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у пресцентрі 
«Вісті-Інформ» за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 провів пресконференцію за участю журналістів різних засобів масової інформації, в ході якої ОСОБА_2 висловив неправдиві відомості щодо нього, які принижують його честь, гідність та ділову репутацію.
 
Зокрема ОСОБА_2 повідомив таку недостовірну інформацію (мовою оригіналу):
 
1. «....Мало того, сегодня ОСОБА_1 помогает захватывать завод в Мелитополе       по заказу того же ОСОБА_3 »;
 
2. « ОСОБА_1 еще и с ОСОБА_4 договорился, чтобы не замечать, как залазят каждому запорожцу в карман. Он не обращает внимания на то, что коммунальные предприятия из-за «схемы ОСОБА_4» недополучают средства....»;
 
3. «Доказательством преступной деятельности ОСОБА_1 является история с незаконным присвоением земельных участков в Запорожском районе. Прокурор спрятал уголовные дела ОСОБА_5 и ОСОБА_6 , в которых они проходят основными фигурантами»;
 
4. «ОСОБА_1 заплатили «Енакиевские» за обязательство довести этот беспредел в отношении группировки ОСОБА_7 до конца ... ОСОБА_1 запросил      5 миллионов долларов, чтобы остановить «свой беспредел и уйти на пенсию» … ОСОБА_1 знает, что все дела в отношении ОСОБА_7 надуманные           и не имеют судебной перспективы. Однако, чтобы не беспредельничать, запросил 5 миллионов долларов»;
 
5. «...ОСОБА_1 лично запретил следователю ходить в суд ... ОСОБА_1 запросил          за это уголовное дело, чтобы его закрыть, ни много ни мало - всего 30 тисяч долларов».
 
Вважає, що поширена про нього інформація підлягає спростуванню, оскільки         з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів вона подана      не у формі оціночних суджень, а у формі фактичних тверджень.
 
Позивач також зазначив, що він є прокурором Запорізької області, має бездоганний послужний список, порушень службової дисципліни та законності не допускав і тому поширення про нього недостовірної негативної інформації широкому колу осіб підриває його авторитет та завдає величезної шкоди його честі, гідності та репутації. У результаті поширення широкому колу осіб недостовірної інформації про нього, яка порочить гідність і принижує його честь, та ділову репутацію, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає                    у значному погіршенні здоров`я після вказаної вище конференції, та яка підлягає відшкодуванню відповідно до закону одночасно із спростуванням поширеної інформації.
 
На підставі зазначеного просив визнати недостовірною і такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у пресцентрі «Вісті-Інформ» під час пресконференції:
 
- «....Мало того, сегодня ОСОБА_1 помогает захватывать завод в Мелитополе       по заказу того же ОСОБА_3 »;
 
- « ОСОБА_1 еще и с ОСОБА_4 договорился, чтобы не замечать, как залазят каждому запорожцу в карман. Он не обращает внимания на то, что коммунальные предприятия из-за «схемы ОСОБА_4» недополучают средства....»;
 
- «Доказательством преступной деятельности ОСОБА_1 , является история с незаконным присвоением земельных участков в Запорожском районе. Прокурор спрятал уголовные дела ОСОБА_5 и ОСОБА_6 , в которых они проходят основными фигурантами»;
 
- «ОСОБА_1 заплатили «Енакиевские» за обязательство довести этот беспредел   в отношении группировки ОСОБА_7 до конца ... ОСОБА_1 запросил      5 миллионов долларов, чтобы остановить «свой беспредел и уйти на пенсию» … ОСОБА_1 знает, что все дела в отношении ОСОБА_7 надуманные            и не имеют судебной перспективы. Однако, чтобы не беспредельничать, запросил 5 миллионов долларов»;
 
- «...ОСОБА_1 лично запретил следователю ходить в суд...ОСОБА_1 запросил за это уголовное дело, чтобы его закрыть, ни много ни мало, всего 30 тисяч долларов».
 
Стягнути з ОСОБА_2 на його користь 10 000,00 грн в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди та суму судових витрат.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2017 року позов задоволено частково.
 
Визнано недостовірною і такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , таку інформацію, поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2         у пресцентрі «Вісті-Інформ» під час пресконференції:
 
«....Мало того, сегодня ОСОБА_1 помогает захватывать завод в Мелитополе          по заказу того же ОСОБА_3 »;
 
« ОСОБА_1 еще и с ОСОБА_4 договорился, чтобы не замечать, как залазят каждому запорожцу в карман. Он не обращает внимания на то, что коммунальные предприятия из-за «схемы ОСОБА_4» недополучают средства....»;
 
«Доказательством преступной деятельности ОСОБА_1 , является история с незаконным присвоением земельных участков в Запорожском районе. Прокурор спрятал уголовные дела ОСОБА_5 и ОСОБА_6 , в которых они проходят основными фигурантами»;
 
«ОСОБА_1 заплатили «Енакиевские» за обязательство довести этот беспредел     в отношении группировки ОСОБА_7 до конца ... ОСОБА_1 запросил      5 миллионов долларов, чтобы остановить «свой беспредел и уйти на пенсию» ОСОБА_1 знает, что все дела в отношении ОСОБА_7 надуманные              и не имеют судебной перспективы. Однако, чтобы не беспредельничать, запросил 5 миллионов долларов»;
 
«...ОСОБА_1 лично запретил следователю ходить в суд...ОСОБА_1 запросил за это уголовное дело, чтобы его закрыть, ни много ни мало, всего 30 тисяч долларов».
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати у розмірі 1 705,20 грн. 
 
В іншій частині позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач довів факт поширення інформації, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію, проте доказів на підтвердження факту завдання моральної шкоди та її розміру не надав.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 04 вересня 2018 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2017 року       у цій справі в частині розподілу судових витрат скасовано та прийнято в цій частині нову постанову.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати         в розмірі 487,20 грн.
 
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволеної позовної вимоги про визнання недостовірною і такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, інформації, судовий збір в розмірі        487,20 грн.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У вересні 2018 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу до Верховного Суду,        у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
Касаційна скарга мотивована тим, щовін є неналежним відповідачем,                    а належний відповідач - пресцентр «Вісті-Інформ» до участі у розгляді справи    не залучений, позивач обрав неналежний спосіб захисту цивільних прав                 у розумінні статті 16 ЦК України, не довів порушення його прав, оскаржуване рішення зачіпає права громадської організації «Народна рада», яку не було залучено до участі у розгляді справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, у якому вказував на безпідставність доводів касаційної скарги та законність                        і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій, оскільки наявність шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації, доведена. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 334/11068/15, витребувано її з Ленінського районного суду м. Запоріжжя.
 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 14 квітня 2020 року справу передано Бурлакову С. Ю .
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2020 року справу за позовом 
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди  призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у пресцентрі «Вісті-Інформ» за адресою:    м. Запоріжжя, проспект Леніна, 152, ОСОБА_2 провів пресконференцію              за участю журналістів різних засобів масової інформації, в ході якої поширив такі відомості щодо позивача (мовою оригіналу):
 
1. «....Мало того, сегодня ОСОБА_1 помогает захватывать завод в Мелитополе    по заказу того же ОСОБА_3 »;
 
2. « ОСОБА_1 еще и с ОСОБА_4 договорился, чтобы не замечать, как залазят каждому запорожцу в карман. Он не обращает внимания на то, что коммунальные предприятия из-за «схемы ОСОБА_4» недополучают средства....»;
 
3. «Доказательством преступной деятельности ОСОБА_1, является история с незаконным присвоением земельных участков в Запорожском районе. Прокурор спрятал уголовные дела ОСОБА_5 и ОСОБА_6 , в которых они проходят основными фигурантами»;
 
4. «ОСОБА_1 заплатили «Енакиевские» за обязательство довести этот беспредел в отношении группировки ОСОБА_7 до конца ... ОСОБА_1 запросил      5 миллионов долларов, чтобы остановить «свой беспредел и уйти на пенсию» … ОСОБА_1 знает, что все дела в отношении ОСОБА_7 надуманные           и не имеют судебной перспективы. Однако, чтобы не беспредельничать, запросил 5 миллионов долларов»;
 
5. «...ОСОБА_1 лично запретил следователю ходить в суд...ОСОБА_1 запросил         за это уголовное дело, чтобы его закрыть, ни много ни мало, всего                         30 тисяч долларов».
 
Крім того, вищевказана інформація розміщена на вебсайті інформаційного агентства «Вісті-Інформ», у зв`язку з чим стала доступною широкому колу осіб.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року            № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2017 року 
та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 04 вересня 2018 року Верховний Суд здійснює за правилами ЦПК України в редакції, що діяла              до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки       і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
 
Водночас відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права      і свободи, честь і гідність інших людей.
 
Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію і таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
 
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація             є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
 
Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України)    та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів          її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
 
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою 
для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі 
у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної 
чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
 
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
 
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.
 
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких              не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
 
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також       те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
 
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
 
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
 
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 
(далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати                     і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади                   і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане             з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, 
для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду          і є необхідним в демократичному суспільстві.
 
Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справи Lingens v. Austria, De Haes and Gijsels v. Belgium, Goodwin v. The United Kingdom), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну                з принципових умов його розвитку та умов реалізації свободи кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації»    чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими            є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
 
Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів                    та оціночними судженнями. Тоді як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.
 
Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).
 
Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків 
або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи, як політик, є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів 
та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (Газета «Україна-центр» проти України, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року).
 
У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен враховувати положення Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться в Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).
 
У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).
 
У статтях 3, 4, 6 Декларації зазначається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу                      на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики    у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.
 
У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість.
 
Отже, під час ухвалення оскаржуваних рішень суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що позивач перебував на посаді прокурора Запорізької області, а отже, межа допустимої критики стосовно нього як публічної особи         є значно ширшою, а його діяльність є об`єктом значного суспільного інтересу, який, зокрема, втамовується, з одного боку, - продукуванням інформації стосовно такої особи засобами масової інформації, а з іншого - її сприйняттям      та поглинанням суспільством як результат реалізації інтересу.
 
Визнаючи недостовірною і такою, що порушує немайнові права ОСОБА_1 на повагу до честі, гідності та ділової репутації, інформацію, яка була поширена ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у пресцентрі «Вісті-Інформ» під час пресконференції, суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували,                   не звернули уваги, що позивач є посадовою особою і межа допустимої критики щодо нього є ширшою, ніж щодо приватної особи.
 
Відповідно до статті 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення      її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди,     ця шкода підлягає відшкодуванню. Оскільки немає підстав для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, то підстав для стягнення моральної шкоди також немає.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Оскільки обставини справи судами попередніх інстанцій були встановлені повністю і немає необхідності для встановлення нових, проте суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, ухвалив рішення         з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового - про відмову         в задоволенні позову.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку       із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Згідно з частинами першою, тринадцятою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
 
Зважаючи на відмову в задоволенні позову, понесені ОСОБА_2 судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 535,92 грн та касаційної скарги    в розмірі 3 411,00 грн відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
 
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2017 року     та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 04 вересня 2018 року скасувати.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди відмовити.
 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 3 946,92 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                      її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий    Судді:	М. Є. Червинська   С. Ю. Бурлаков   А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун