У Х В А Л А 
Іменем України
31 липня 2020 року
м. Київ
справа № 183/8111/18
провадження № 61-10449ск 20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Донець Сергієм Олександровичем на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті                        особи - Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Новомосковська міська рада про зобов`язання знести об`єкти самочинного будівництва,
В С Т А Н О В И В:
У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , треті особи - Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Новомосковська міська рада про зобов`язання знести об`єкти самочинного будівництва.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області                  від 02 січня 2019 року відкрито провадження у справі.
Позивач, з метою забезпечення позову, звернувся до суду з заявою, в якій просив вжити заходи по забезпеченню позову, шляхом заборони                      ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням належного їй нерухомого майна, а саме: житлового будинку, комплексу будівель і споруд АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1453259812232.
Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що він, є власником житлового будинку з надвірними побудовами АДРЕСА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу від 11 липня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Кібець Л.Г., реєстровий номер 219. 
Власником сусіднього житлового будинку та земельної ділянки за АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .
Згідно договору дарування земельної ділянки від 13 лютого 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В., земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 1211900000:03:003:0190, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), передана у власність ОСОБА_1 
13 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3  укладений договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В.
03 жовтня 2019 року позивач дізнався про зміни, що відбулись в Державному реєстрі стосовно вказаного домоволодіння, що належить ОСОБА_1 .
Сусідкою ОСОБА_1 побудована споруда з приблизними розмірами                              17 м на 8 м, стіна якої знаходиться прямо на його земельній ділянці; при цьому огорожа між земельними ділянками в цьому місці відсутня. Споруда побудована на фундаменті, стіна цієї споруди є капітальною. Вікна і балкон даної споруди виходять прямо на його земельну ділянку.
Такий будинок не введений в експлуатацію та не проведена відповідна реєстрація органами Державного архітектурно-будівельного контролю згідно визначеного порядку.
Позивач вважає, що здійснення такого незаконного будівництва порушує його права, як власника сусіднього домоволодіння, порушені норми щодо відступу від межі земельної ділянки, санітарні, протипожежні норми, тож позивач не має можливості здійснити планування будівництва свого домоволодіння, атмосферні опади стікають з покрівлі даних споруд прямо на його ділянку.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2019 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року, задоволено заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову.
Вжито заходи щодо забезпечення позовних вимог ОСОБА_2 до     ОСОБА_1 , треті особи - Державна архітектурно-будівельна інспекція України про зобов`язання знести об`єкти самочинного будівництва.
Заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням належного їй нерухомого майна, а саме: житлового будинку, комплексу будівель і споруд АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1453259812232
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що такий вид забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії є співмірним із заявленими позивачем вимогами, зокрема заборона вчиняти певні дії забезпечить збереження майна та унеможливить його відчуження на користь третіх осіб.
17 липня 2020 року, засобами поштового зв`язку,  до Верховного Суду надійшла касаційна ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Донець С. О. на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області                                  від 21 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                     від 24 червня 2020 року, в якій просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви.
Касаційна скарга мотивована тим, що заява про забезпечення позову не містить достатніх підстав для її задоволення, оскільки в ній не наведено посилань н те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість відчуження відповідачем нерухомості на користь третіх осіб.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту                            9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення - у випадках, встановлених законом.
Згідно із частиною 1 статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.
Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку сторін з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Суд першої інстанції, з ким погодився апеляційний суд обґрунтовано вважав, що обраний вид забезпечення позову є цілком співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки між сторонами дійсно існує спір щодо знесення самочинного будівництва-споруди, що розміщені на земельній ділянці АДРЕСА_1 .
Враховуючи викладене, з метою забезпечення матеріально-правових інтересів позивача, попередження можливості несумлінних дій відповідача в подальшому під час судового розгляду справи по суті та після ухвалення судом рішення до набрання ним законної сили, спрямованих на укладення іншого правочину та проведення державної реєстрації речових прав, похідних від права власності з приводу належної йому земельної ділянки, що може істотно утруднити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав для забезпечення позову у справі шляхом заборонени ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням належного їй нерухомого майна, оскільки такий вид забезпечення позову у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору та співмірний із заявленими в позивачем вимогами.
Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.
За правилом статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
Керуючись частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Донець Сергієм Олександровичем на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області                                   від 21 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                    від 24 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Новомосковська міська рада про зобов`язання знести об`єкти самочинного будівництва відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявниці. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                              В. М. Сімоненко
 
                                                                                                            С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                            Є. В. Петров