Ухвала
Іменем України 
 
17 серпня 2020 року
м. Київ
провадження № 51-3778 ск 20
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 29 липня 2020 року про повернення апеляційної скарги.
 
Суть питання та встановлені судом обставини
 
Ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2020 року, в межах кримінального провадження за ч.2 ст.286 КК України, частково задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на автопоїзд у складі автомобіля-тягача «Рено Магнум», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричепа «Самро», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію належить ТзОВ «Т.Т.С.». Визначено строк дії ухвали - два місяці. 
 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29 липня 2020 року апеляційну скаргу адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2020 року повернуто. 
 
Не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду, адвокат ОСОБА_4 звернувся в інтересах потерпілого ОСОБА_5 зі скаргою до суду касаційної інстанції. Вважає, що зазначене судове рішення є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що апеляційний суд помилково прийшов до висновку про відсутність у потерпілої сторони права на оскарження вищевказаної ухвали слідчого судді про арешт майна.
 
Мотиви суду
 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Як вбачається зі змісту касаційної скарги та ухвали апеляційного суду, слідчим в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 12020140270000687 та правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 286 КК України, було подано клопотання про арешт майна - автопоїзда у складі автомобіля-тягача «Рено Магнум», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричепа «Самро», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_7 та який належить ТзОВ «Т.Т.С.». Вказане клопотання ухвалою слідчого судді задоволено частково, накладено арешт на зазначений автопоїзд із визначенням строку його дії у два місяці. 
 
ОСОБА_5 , в інтересах якого адвокат звернувся із касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду про повернення апеляційної скарги, та який є потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не погоджується із рішенням слідчого судді. Вважає, що оскільки процесуальними нормами не передбачена можливість встановлення строку дії ухвали про арешт майна, то вказана ухвала є не законною. Зазначає, що накладення арешту на автопоїзд на такий короткий проміжок часу призведе до того, що він через тривале перебування на лікуванні буде позбавлений можливості взяти участь в усіх необхідних процесуальних діях. З огляду на це, апеляційний суд безпідставно вказав, що він не має права на оскарження ухвали про арешт майна від 22 червня 2020 року.
 
Вказані доводи не заслуговують на увагу з огляду на таке.
 
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому.
 
Разом з цим, відповідно до вимог ч. 7 ст. 173 КПК України підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.
 
Згідно з ч. 1 ст. 64 - 2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову в ньому.
 
Таким чином, процесуальним законом визначено коло осіб, які мають право на оскарження ухвали про арешт майна, до якого входять зокрема прокурор, підозрюваний, обвинувачений та фізичні або юридична особи, щодо майна яких вирішується питання про арешт.
 
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що в клопотанні слідчого ставилося питання тільки про арешт автопоїзда у складі автомобіля-тягача «Рено Магнум», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричепа «Самро», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію належить ТзОВ «Т.Т.С.».
 
З огляду на те, що ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2020 року вирішено питання про арешт майна, яке не належить потерпілому, апеляційний суд вірно дійшов до висновку про необхідність повернення апеляційної скарги як такої, що подана особою, яка не має на це права.
 
Із вказаними висновками погоджується й колегія суддів Верховного Суду.
 
За правилами п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
 
Ухвала Львівського апеляційного суду від 29 липня 2020 рокувідповідає вимогам кримінального процесуального закону, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому Суд не вбачає підстав для її скасування.
 
Ураховуючи викладене та беручи до уваги те, що із касаційної скарги та доданого до неї судового рішення не вбачається підстав для задоволення скарги, Суд дійшов висновку, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
З цих підстав Суд постановив:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 29 липня 2020 року про повернення апеляційної скарги. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                                 ОСОБА_2                                             ОСОБА_3