ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2020 року	Львів	Справа № 500/2328/19 пров. № А/857/4735/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Глушка І.В., Довгої О.І., 
при секретарі судового засідання:                              Галаз Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року (суддя- Мірінович У.А., ухвалене в м. Тернопіль, повне судове рішення складено 24.01.2020р.) у справі № 500/2328/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ з питань державної реєстрації Тернопільської РДА Тернопільської області про визнання вимоги недійсною,-
                                                       ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ з питань державної реєстрації Тернопільської РДА Тернопільської області про визнання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-2917-54 на суму 15819,54 грн недійсною.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року позов задоволено. 
Не погодившись з прийнятим рішенням суду Головне управління ДФС у Тернопільській області оскаржило його подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Вважає, що оскаржуване рішення винесене без належного з`ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить його скасувати і прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Як на доводи апеляційної скарги, апелянт посилається, зокрема, на те, що зняття з обліку фізичної особи-підприємця як платника податків здійснюється відповідно до Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.02.1998 №99, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.03.2010 №209/17504. Звертає увагу, що процедура зняття з обліку платників податків та припинення підприємницької діяльності позивачем не завершена, відтак позивач в розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є платником ЄСВ.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.
Позивач та відповідач будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися та явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі. 
Третя особа, згідно поданого клопотання просить розгляд справи проводити без її участі.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної  скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна  скарга не підлягає до  задоволення з наступних підстав.
Апеляційним судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.06.2011 у справі №2-а/1970/1339/11 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зобов`язано державного реєстратора провести дії, передбачені частинами третьою, п`ятою статті 49 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). 
Дана постанова суду набрала законної сили.
Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі з інформації, яка міститься в інформаційній системі АІС "Податковий блок" та з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, такий запис щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) внесений до ЄДРПОУ лише 04.12.2018.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували про повторну реєстрацію ОСОБА_1 як фізичної особи – підприємця після ухвалення постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.06.2011 у справі № 2-а/1970/1339/11.
Проте, 08.11.2018 відповідач виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2917-54, якою зобов`язано позивача сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн відповідно до статті 25 Закону № 2464-VI, так як, станом на дату винесення оскарженої вимоги, згідно інформаційної системи АІС "Податковий блок" позивач перебував на обліку в контролюючого органу як платник податків та єдиного соціального внеску.
Позивач не погодившись з вказаною вимогою про сплату боргу звернувся суд з даним позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції зробив висновок, що оскільки постановою суду яка набрала законної сили припинено підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , відтак він не відноситься до жодної з категорій осіб, які мають сплачувати єдиний внесок відповідно до статті 4 Закону № 2464-VI, а тому податковий орган прийняв оскаржену вимогу не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.
Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" врегульовано, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників. Взяття на облік осіб, зазначених: в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей. 
Абзацом 7 частини 1 статті 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.
Згідно статті 49 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції, які діяли на момент ухвалення та набрання законної сили зазначеної постанови суду) суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності  фізичної особи - підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації  фізичної особи - підприємця для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.
Державний реєстратор зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем внести до Єдиного державного реєстру запис про судове рішення щодо припинення  підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця та в той же день повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України та фізичну особу - підприємця, щодо якої було постановлено судове рішення, про внесення такого запису.
З дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем застосовуються  обмеження, які встановлені законом, зокрема частиною восьмою статті 47 цього Закону.
Відповідно до частини 8 статті 47 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції, яка діяла на момент ухвалення постанови суду від 03.06.2011 у справі № 2-а/1970/1339/11) з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису щодо рішення про припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем забороняється проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця, щодо якої прийнято  рішення про припинення підприємницької діяльності.
Частиною 1 статті 255 КАС України передбачено, що постанова  або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб,  які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Відтак, зазначена постанова суду набрала законної сили, а також те, що копію такої постанови направлено до державного реєстратора, апеляційний суд переконаний, що відповідний державний реєстратор зобов`язаний був не пізніше наступного робочого дня з дати надходження зазначеної постанови суду внести до Єдиного державного реєстру запис про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та в той же день повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України та фізичну особу - підприємця, щодо якої було постановлено судове рішення, про внесення такого запису.
Відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не може нести відповідальність за дії чи бездіяльність органів державної влади щодо належного виконання функцій, а тому ОСОБА_1 не є фізичною особою – підприємцем, як наслідок не відноситься до категорій осіб, які мають сплачувати єдиний внесок відповідно до статті 4 Закону № 2464-VI. 
За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
                                                  ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року у справі № 500/2328/19 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга  	
Повне судове рішення складено 17.07.2020