Ухвала
 
13 липня 2020 року
місто Київ
 
справа № 548/223/19
провадження № 61-8120ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 06 травня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором за договором позики у розмірі 1 155 574, 60 грн, до складу якої входять сума позики, проценти, інфляційні втрати, пеня.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 06 травня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції встановив, що між сторонами 30 липня 2009 року укладено договір позики на суму 409 000, 00 грн.
Оскільки до суду першої інстанції надійшла заява відповідача про застосування позовної давності, зазначений суд, встановивши, що із позовом ОСОБА_1 звернувся до суду у лютому 2019 року, відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску такого строку.
Суд апеляційної інстанції відхилив доводи ОСОБА_1 про те, що обрахування позовної давності необхідно здійснювати з моменту направлення відповідачу другої письмової вимоги, у квітні 2016 року. У таких висновках суд керувався тим, що зазначений строк необхідно рахувати з моменту направлення першої письмової вимоги, у серпні 2013 року, оскільки отримання такої вимоги підтверджено відповідачем.
За наведених обставин суд апеляційної інстанції зробив висновок, що з вересня 2013 року позивач був обізнаний про порушення його цивільного права, проте не навів обґрунтованих доводів на підтвердження існування об`єктивних перешкод для звернення до суду із позовом з вересня 2013 року.
ІІ. ВИМОГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1 14 травня 2020 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.
Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для виконання її вимог.
У липні 2020 року від заявника надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, надано докази на підтвердження сплати судового збору за подання касаційної скарги.
Визначення заявником підстав касаційного оскарження
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.
Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд з`ясував, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.
Так, заявником як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначено, що:
- оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права;
- оскаржувані рішення не відповідають правовим висновкам, викладеним, зокрема у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/16945/14. Відповідно до таких висновків право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення;
- суд першої інстанції безпідставно відмовив у клопотанні позивача про допит свідка.
Таким чином, серед підстав касаційного оскарження заявником рішень судів першої та апеляційної інстанцій ним зазначена та підстава, яка згадана у пункт 1 частини другої статті 389 та пункті 3 частини третьої статті 411 ЦПК України, що свідчить про виконання ним вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.
ІІІ. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ
Оскільки вимоги ухвали суду виконані, касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.
IV. ВИРІШЕННЯ ПИТАННЯ ЩОДО ЗУПИНЕННЯ ДІЇ РІШЕННЯ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
У касаційній скарзі заявник просить зупинити дію рішення суду апеляційної інстанцій, однак не наводить підстав для задоволення зазначеного клопотання.
Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.
Враховуючи те, що заявник не навів обґрунтованих підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити дію оскаржуваного рішення, тому клопотання задоволенню не підлягає. У таких висновках визначальним є, зокрема, засади цивільного процесу, визначені у статтях 12 та 13 ЦПК України.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Керуючись статтями 389, 392, 394, 390, 395 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження у справі.
Витребувати із Хорольського районного суду Полтавської області цивільну справу № 548/223/19 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії постанови Полтавського апеляційного суду від 06 травня 2020 року, відмовити.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 10 серпня 2020 року.
Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            А. С. Олійник

                                                                                                            В. В. Яремко