ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 липня 2020 року           справа №360/734/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Ястребової Л.В., суддів Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020р. у справі № 360/734/20 (головуючий І інстанції Басова Н.М., повний текст складено 23.03.2020р. в м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                     УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі – представник позивача) в інтересах ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернулась до суду з позовом до Міністерства оборони України (надалі – відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_2 в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.09.2019 № 124 та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2015 року з урахуванням раніше виплачених сум (а.с. 1-4).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, позивач звернувся до Міністерства оборони України з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.09.2019 № 124, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. Зазначено, що допомога у зв`язку з встановленням II групи інвалідності виплачена в сумі 109 620 грн. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що не відповідають діючому законодавству України, а тому звернувся до суду за захистом свої прав.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 р. у задоволенні позову відмовлено (а.с. 67-69).
Не погодившись з судовим рішенням, представник позивача звернулась з апеляційною скаргою, вважає рішення незаконним та необґрунтованим з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ч. ч. 2, 4 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК) передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 – 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Наголошує, що в силу ст.58 Конституції України, норма Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 01 січня 2017 року, не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме: щодо встановлення первинної групи інвалідності (після встановлення відсотка втрати працездатності) за часовий проміжок з 2015 по 2017 рік, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі. Посилаючись на позицію Верховного суду у постановах від 21.06.2018 року у справі №760/11440/17 та від 30.09.2019 року у справі №825/1380/18 зазначає, що оскільки на момент виникнення спірних правовідносин (первинного встановлення позивачу групи інвалідності – 30.04.2015) імперативних обмежень строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, право позивача на отримання вказаної допомоги в більшому розмірі у зв`язку з встановленням іншої причини інвалідності не може бути обмежене дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності (а.с. 76-79).
Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.
Позивач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5-6).
Згідно з довідкою від 14.12.2017 №919-30478 ОСОБА_2 є особою яка має статус внутрішньо переміщеною особи (а.с. 8).
Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від 27.08.2019 року позивач має ІІ групу інвалідності (а.с. 9).
Відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААА №157343 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 29.04.2015 року, у зв`язку з захворюванням, яке пов`язано з проходженням військової служби (а.с. 12).
Відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААБ №142379 позивачу повторно встановлено ІІ групу інвалідності з 12.08.2019 року, у зв`язку з захворюванням, яке пов`язано із захистом Батьківщини (а.с. 13).
Згідно витягу із наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 21.09.2015 №57, відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог ч. 8 цієї статті, підполковника ОСОБА_2 начальника відділу фінансового забезпечення Луганського обласного військового комісаріату оперативного командування «Схід» Сухопутних військ Збройних Сил України звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (станом здоров`я) (а.с. 10).
Відповідно до витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців №58 від 04.02.2019 встановлено, що захворювання ОСОБА_2 пов`язано із захистом Батьківщини (а.с. 14).
Позивач 12.09.2019 року звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій просив виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи повторно по захворюванню пов`язаного із захистом Батьківщини (а.с. 54).
Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.09.2019 року №124, відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до абзацу другого п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися не здійснюються. Зміна групи інвалідності у заявника відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності (а.с. 59).
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову зазначив, що оскільки дворічний строк позивачем з часу первинного встановлення інвалідності до повторного огляду, передбачений п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-XII, не було додержано, тому спірне рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, прийняте у відповідності до вимог Закону №2011-XII.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Статтею 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону №2011-XII.
Так, колегія суддів зазначає, що головним правовим питанням при вирішенні даної справи є правильність застосування до спірних правовідносин абзацу 2 частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААА №157343 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 30.04.2015 року, у зв`язку з захворюванням, яке пов`язано з проходженням військової служби 
Таким чином, до спірних правовідносин застосовується законодавство, що діяло станом на 30 квітня 2015 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на 30.04.2015) одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (п. 4).
Відповідно до п. б ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на 30.04.2015) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.
Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону (абз. 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності.
Тобто, обмеження строком у відповідних правовідносинах не застосовується лише в разі, якщо інвалідність особі була вперше встановлена до 01.01.2014, а зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності відбулись після січня 2014 року.
В той же час, колегія суддів наголошує, що на час первинного встановлення інвалідності позивачеві у 2015 році, правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.
Правовідносини щодо первинного встановлення інвалідності виникли після набрання чинності зазначеним законом, тому пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до позивача.
Таким чином, з аналізу наведених норм Закону та Порядку № 975 вбачається, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності, проте при зміні групи інвалідності протягом двох років з моменту її первинного встановлення.
Аналогічна позиція в подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 21.08.2019 року у справі №806/2187/18, від 22.08.2019 року у справі №826/7472/18, від 20.02.2020 року №806/714/18, від 12.03.2020 року №280/148/19.
Як вбачається з матеріалів справи, другу групу інвалідності позивачу у зв`язку з захворюванням, яке пов`язано з проходженням військової служби встановлено 30.04.2015 року, тобто після січня 2014 року.
Другу групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, яке пов`язано із захистом Батьківщини позивачу встановлено12.08.2019 року.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до дня зміни причини інвалідності минуло понад два роки, отже позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, оскільки наявні законодавчі обмеження на реалізацію права на перегляд розміру одноразової грошової допомоги, враховуючи положення статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, яка діяла на дату встановлення позивачеві інвалідності вперше та положення якої обмежували строком у 2 роки право особи на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Щодо посилань апелянта на позицію Верховного суду у постановах від 21.06.2018 року у справі №760/11440/17 та від 30.09.2019 року у справі №825/1380/18, колегія суддів вказує на таке.
За наявності двох різних висновків, висловлених у постановах Верховного Суду, з приводу застосування одних і тих же норм законодавства, колегія суддів вважає необхідним та правильним застосувати саме висновок, викладений у постанові від 20.02.2020 року №806/714/18, від 12.03.2020 року №280/148/19, оскільки дана постанова прийнята Верховним Судом пізніше у часі.
Європейський суд з прав людини, у пункті 36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (пункт 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).
Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, пункт 29).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Тож, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Суткової Рени Агабєковни, в інтересах ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020р. у справі № 360/734/20 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020р. у справі № 360/734/20 - залишити без змін.
Повне судове рішення 28 липня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                       Л.В. Ястребова

Судді                                                                                                             Т.Г. Арабей

                                                                                                                       І.Д. Компанієць