П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

        15 липня 2020 року                                                                                                  місто Київ 
 
Єдиний унікальний номер справи 760/32372/19
Номер провадження  22-ц/824/7170/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача -  Вербової І.М.,  суддів Саліхова В. В., Шахової О. В., 
 
за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,
 
вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Букіної О. М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
в с т а н о в и в :
 
У  листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
 
Позовна заява обґрунтована тим, що 11 квітня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб від якого, подружжя має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Позивач зазначає, що на протязі п`яти років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. 
 
На думку позивача, відповідач нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між подружжям виникають сварки, що впливає на психічний стан їх дітей, крім того, відповідач веде аморальний спосіб життя, останній проживає окремо від сім`ї та вживає алкогольні напої. 
 
Позивач зазначає, що вони з позивачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Діти зареєстровані та проживають з позивачем, після розірвання шлюбу також будуть проживати з позивачем.
 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року (а.с. 20-21) позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, задоволено, шлюб зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 561 від 11 квітня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 100 грн.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 668 грн. 40 коп.
 
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 03 березня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, просив скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 11 квітня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, у якому в них народилось двоє дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Скаржник зазначає, що за час спільного подружнього життя він з сім`єю багато подорожували, проте наприкінці 2019 року у їх сім`ї настала криза, у зв`язку з чим, подружжя вирішило відвідати сімейного психолога. Так, психолог повідомила подружжю, що криза в стосунках може тривати 6-10 місяців, після чого, їх стосунки покращаться.
 
З метою злагодження конфліктів між подружжям, на прохання дружини та з врахуванням рекомендацій психолога, скаржник написав заяву про відсутність заперечень щодо заявлених позовних вимог про розірвання шлюбу. Пізніше, позивач повідомила скаржнику про те, що вона подала до суду відповідну заяву та забрала позов, проте цього не відбулось.
 
Скаржник зазначає, що починаючи з моменту знайомства з ОСОБА_2 та до моменту подання апеляційної скарги, позивач з дітьми знаходяться на його утриманні. У їх сім'ї відсутні зради або вчинення будь-ким з членів сім'ї по відношенню до іншого будь-якого морального тиску, приниження людської гідності. 
 
Скаржник зазначає, що зважаючи на відсутністю зрад та приймаючи до уваги відсутність у їх сім`ї будь-якого морального тиску  або прояву зневаги, враховуючи імпульсивність його дружини та ту обставину, що передумовою подання позову стала тимчасова криза у стосунках, з метою збереження сім`ї, вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам сімейного законодавства щодо охорони сім`ї та не є актом, який ухвалений в інтересах сім`ї.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 травня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні  з повідомленням учасників справи.
 
26 травня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від позивача з відповідним підтвердженням про направлення його відповідачу.
 
З вказаного відзиву вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Позивач зазначає, що в матеріалах справи наявна заява відповідача з якої вбачається, що останній не заперечує та просить шлюб укладений між ним та позивачем, розірвати. 
 
На думку позивача, відповідач поводить себе агресивно по відношенню до неї та дітей та не має на меті зберегти сім'ю. Крім того, позивач після розірвання шлюбу з відповідачем, має на меті укласти новий шлюб, таким чином, перебування у шлюбі з відповідачем, порушують права та інтереси останньої.
 
У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.
 
Скаржник до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про доставлення судової повістки на електронну адресу скаржника у зв`язку з чим, колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності останнього.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши заперечення позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність  підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сторони тривалий час не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, спільне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе, шлюб між сторонами слід розірвати. 
 
Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
 
Судом встановлено, що 11 квітня 2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб (а.с. 06) у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_4 (а.с. 10) та ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 11).
 
Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
 
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
 
Згідно з ч. 2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.
 
Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
 
Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
 
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
 
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Так, в матеріалах справи наявне клопотання та заява ОСОБА_2 з яких вбачається, що остання підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем (а.с. 17, 18). Крім того, в матеріалах справи також міститься заява ОСОБА_1 з якої вбачається, що оскільки подружжя разом не проживають, спільного господарства не ведуть, останній просить розірвати шлюб укладений між ним та позивачем.                                                        .
 
Таким чином, при вирішенні питання щодо задоволення позовних вимог суд першої інстанції дослідивши вказані заяви та наявні в матеріалах справи докази, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для розірванню шлюбу укладеного між позивачем та відповідачем.
 
В апеляційній скарзі скаржник просить суд надати подружжю строк для примирення. 
 
Так, відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
 
Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
 
Окрім того, важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин, відповідно до ч.7 ст.240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.
 
У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
 
Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (п.5 ч.1 ст. 251 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.
 
Із наведеного вище вбачається, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.
            
Так, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про надання подружжю строку для примирення, оскільки, строк для примирення є правом суду, яке застосовується судом у випадку відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу. Разом з тим, під час розгляду даного позову в суді першої інстанції, сторони не заперечували проти розірвання шлюбу, більш того, ними були подані до суду заяви, з яких вбачається, що подальше збереження сім`ї між ними є неможливим. 
 
Крім того, як вбачається з відзиву на апеляційну скаргу, позивач має намір укласти новий шлюб, у зв`язку з чим, строк у разі надання сторонам строку для примирення чи задоволенні апеляційної скарги, права та інтереси позивача будуть порушені.
 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання скаржника про надання сторонам строку для примирення.
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що подана ним заява про те, що останній не заперечую проти розірвання шлюбу,  була написана останнім на прохання дружини та з врахуванням рекомендацій психолога, оскільки, як вбачається з вказаної заяви, відповідач не лише підтримував позовні вимоги про розірвання шлюбу, а й зазначав про те, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, у зв`язку з чим, відповідач просив суд шлюб укладений між ним та позивачем, розірвати.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
 
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим. 
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   - залишити без задоволення.
 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року  - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повне судове рішення складено 16 липня 2020 року.

 
Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова

Судді:                                                                                                           В. В. Саліхов 

                                                                                                               О. В. Шахова