УХВАЛА

10 серпня 2020 року 
м. Київ
справа №160/11809/19
адміністративне провадження №К/9901/18884/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л., 
розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 2 червня 2020 року у справі позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог, відшкодування шкоди, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-677-55 У від 14 листопад 2018 року в розмірі 15 819,54 грн. та про сплату боргу (недоїмки) № Ф-677-55 від 10 травня 2019 року в розмірі 21 030,90 грн., стягнути з Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти на відшкодування шкоди у розмірі 79 972,78 грн., з яких майнової шкоди (збитків) в розмірі 39 986,39 грн. та моральної шкоди в розмірі 39 986,39 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення із позовом до суду та відсутності поважних причин для його поновлення.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 2 червня 2020 року, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року залишено без змін.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що отримавши 28 травня 2019 року примірник вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-677-55 від 10 травня 2019 року та 12 вересня 2019 року примірник вимоги №Ф-677-55-У від 14 листопада 2018 року, позивач звернувся до суду лише 26 листопада 2019 року, тобто з пропуском 10-денного встановленого Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» строку.
31 липня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 2 червня 2020 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржувані рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Суд виходить з такого.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено основні засади (принципи) адміністративного судочинства, з-поміж яких забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом. 
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Таким чином, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Згідно з частиною 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі незгоди з ухваленими судовими рішеннями, після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їх оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
За приписами пункту 6 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Суд звертає увагу на наявність конкретної і послідовної практики Верховного Суду застосування норм права у подібних правовідносинах, як судом касаційної інстанції, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, як судом касаційної інстанції, висновки якого щодо застосування норм права підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Верховним Судом у постановах від 31 січня 2019 року у справі №802/983/18-а, від 12 лютого 2020 року у справі №480/1192/19, від 19 березня 2020 року у справі №140/1757/19, від 28 травня 2020 року №200/11547/19-а вже було висловлено правову позиція щодо питання строків звернення до суду, які достатньо чітко врегульовані приписами статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та положеннями абзацу 2 пункту 14 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року. 
Враховуючи, що висновки судів попередніх інстанцій відповідають правовій позиції Верховного Суду, а доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі не є достатніми для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтями 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 2 червня 2020 року у справі позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог, відшкодування шкоди.
Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                      Н.Є. Блажівська

Судді:                                                                                 О.В. Білоус

                                                                                          І.Л. Желтобрюх