П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/2498/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Польовий О.Л.  
Суддя-доповідач -  Франовська К.С.   
22 липня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Кузьменко Л.В.  Совгири Д. І. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж 10 років, але не вище 85 % заробітку, згідно з частиною 2 статті 56 закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 01.07.2019 року з врахуванням проведених виплат. 

В обґрунтування позовних вимог вказав на наявність статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (I категорія) , учасника ліквідації аварії на ЧАЕС,  та отримання пенсії по інвалідності від захворювання пов`язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та право на перерахунок пенсії на пільгових умовах із збільшенням її розміру на 1% за кожен рік роботи понад стаж 10 років відповідно до положень ч. 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з чим в липні 2019 року він звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії.
Листом від 29.07.2019 року №С-189-0-02.26-04 відповідач у проведенні перерахунку відмовив на підставі недоцільності такого перерахунку, оскільки як вбачалось з "умовного розрахунку" пенсії, який був здійснений Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області розмір пенсії позивача підлягав зменшенню.
Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії з її збільшенням на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад стаж 10 років, відповідно до положень пункту другого статті 56 закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії із її збільшенням на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 10 років, але не вище 85 процентів заробітку, згідно ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.07.2019.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії із її збільшенням на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 10 років, але не вище 85 процентів заробітку, згідно ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 01.07.2019, з врахуванням проведених виплат.    

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2020 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишено без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року - без змін.

09 квітня 2020 року до Хмельницького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про визнання протиправним розпорядження та дій суб`єкта владних повноважень - Головного управління ПФУ в Хмельницькій області, вчинених на виконання рішення суду.

Як вбачається із змісту поданої заяви, відповідач не виконує рішення суду, натомість ним прийнято розпорядження №124120 від 05.02.2019 про перерахунок пенсії за двоскладовою формулою, в результаті чого розмір пенсії позивача склав 2326,56 грн. Вважає дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, які полягають у здійсненні перерахунку пенсії за частиною 2 статті 27 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за двоскладовою формулою протиправними, оскільки рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.09.2019 року по справі №560/2498/19 відповідача зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії із її збільшенням на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 10 років, але не вище 85% заробітку, згідно з ч. 2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 01.07.2019, з врахуванням проведених виплат.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 , подану в порядку ст.383 КАС України:
-визнано протиправним розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 05.02.2020 №124120;
-визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо перерахунку пенсії відповідно до частини 2 статті 27 закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за двоскладовою формулою на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.09.2019 у справі №560/2498/19;
-встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Хмельницькій області місячний строк з дати отримання цієї ухвали для надання відповіді про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.09.2019 у справі №560/2498/19, а саме:
"Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії із її збільшенням на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 10 років, але не вище 85 процентів заробітку, згідно з частиною 2 статті 56 закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 01.07.2019, з врахуванням проведених виплат".
У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із цією ухвалою, її оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яке вважає, що суд при постановленні цієї ухвали допустив неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви, тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви.
Враховуючи, що ухвала суду першої інстанції постановлена в порядку провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з врахуванням наступного.

Завданням адміністративного судочинства в силу ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно ч. 4 ст. 383 КАС України заяву, зазначену у частині першій вказаної статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Тобто, визначальним для вирішення питання про дотримання позивачем строку звернення до суду із вказаною заявою, є дата, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому граничним строком звернення до суду із такою заявою є останній день завершення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання за відповідним рішенням суду.

Зазначені  правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, в свою чергу, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 5 лютого 2020 року у справі № 640/10843/19, від 28.04.2020 у справі № 611/26/17.
Як зазначалось, ухвалене у справі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року звернуто до виконання, 13 березня 2020 року ОСОБА_1 виданий виконавчий лист.

16 березня 2020 року позивач подав виконавчий лист до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально - Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції.
Постановою від 16.03.2020 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально - Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №560/2498/19, та надано боржнику строк для добровільного виконання судового рішення.

02 квітня 2020 року Головне управління Пенсійного фонду у Хмельницькій області листом повідомило державного виконавця про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року, згідно якого 05.02.2020 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 зі збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 10 років, але не вище 85% заробітку, згідно частини 2 статті 56 закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 01.07.2019 року, з врахуванням проведених виплат в результаті якого розмір пенсії склав 2326,56 грн. 
Оскільки розмір пенсії після проведеного перерахунку пенсії на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.09.2019 року склав - 2326,56 грн,  що є нижчим від розміру пенсії розрахованої до виконання судового рішення - 7710,24 грн.,  розмір пенсії позивача залишено в попередньому розмірі.
Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо здійснення такого перерахунку протиправними, а рішення суду по справі №560/2498/19 не виконаним, позивач звернувся  до суду в порядку статті 383 КАС України з вказаною заявою.

Суд встановив, що розпорядженням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №124120 від 05.02.2020, прийнятим на виконання рішення суду, відповідач здійснив перерахунок пенсії позивачу із застосуванням двоскладової формули, з врахуванням норм частини 2 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування", що не відповідає рішенню Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.09.2019 року.
Згідно з частини 2 статті 56 закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017 року, право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини 2 статті 27 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Нормою частини 2 статті 56 закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка діяла до 11 жовтня 2017 року так і в новій редакції після зазначеної дати, встановлено право громадян на пенсію в повному розмірі, які віднесені до категорій 1,2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку. Однак, редакція зазначеної норми до 11.10.2017 року передбачала пільгове нарахування понаднормового стажу без умови призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зміст частини 2 статті 56 закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII свідчить про те, що обмеження у застосуванні пільгового обчислення стажу роботи стосуються саме "призначення пенсії", а не інших випадків. При цьому таке обмеження пов`язане з призначенням особі пенсії на умовах частини 2 статті 27 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням суду встановлене право позивача на перерахунок пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції  Закону до 11.10.2017.

Таким чином, розпорядження від 05.02.2019 №124120 Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2019 року відповідно до частини 2 статті 56 закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з врахуванням норм частини 2 статті 27 закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування" суперечить  Закону і рішенню Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.09.2019 року внаслідок неправильного застосування відповідачем дії норми закону у часі.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що безпідставно вчинивши зазначені дії по проведенню перерахунку пенсії позивача  із застосуванням зазначеного механізму за наявності рішення суду, яке набрало законної сили і є  обов`язковим до виконання, відповідач проявив неповагу до суду, штучно вчинив певні дії  та видав розпорядження з метою не виконувати рішення суду.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що невиконання або неналежне виконання рішення суду суперечить вимогам ст. 6 Конституції України щодо здійснення державної влади в Україні на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Виходячи з викладеного, з метою ефективного судового захисту прав позивача на пенсійне забезпечення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Скаржник не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Щодо доводів скаржника про порушення заявником встановлених ч. 4 ст. 383 КАС строків звернення до суду, то вони є надуманими, оскільки згідно із приписами  ч. 4 ст. 383 КАС України заяву, зазначену у частині першій вказаної статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Оскільки про порушення своїх прав в результаті протиправних дій відповідача позивачу стало відомо 07.04.2020 року листа ГУ ПФУ від 02.03.2020 р., то десятиденний строк для звернення до суду розпочав перебіг 08.04.2020 р. і закінчився 17.04.20 р. ОСОБА_1 звернувся в суд 09.04.2020, тобто, в межах визначеного законом строку.

За результатами розгляду даної справи, суд апеляційної інстанції зауважує, що виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відтак, враховуючи наведене та приймаючи до уваги правову оцінку аргументів сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем допущено порушення норм чинного законодавства під час виконання рішення суду , котре набрало законної сили.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а  ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі  22 липня 2020 року.

Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Кузьменко Л.В.    Совгира Д. І.