ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" серпня 2020 р.           Справа№ 910/18025/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Чорногуза М.Г. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Таскомбанк»
на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2020
у справі №910/18025/19 (суддя Баранов Д.О.)
за позовом  Акціонерного товариства «Таскомбанк» 
до Фізичної особи-підприємця Ткаченка Андрія Юрійовича 
про стягнення 66 875,83 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне  товариство «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Ткаченка Андрія Юрійовича (далі - ФОП Ткаченко  А.Ю., відповідач) про  стягнення 66 875,83 грн, з яких 50 000,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 0,04 грн заборгованості по сплаті відсотків, 12 250,00 грн заборгованості по сплаті комісії та 4 625,79 грн пені, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №ID5367719 від 09.10.2018.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2020 у справі №910/18025/19 у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалюючи вказане рішення, суд виходив з відсутності у матеріалах справи доказів на підтвердження того, що підписуючи заяву-договір №ID5367719, відповідач розумів, ознайомився та погодився саме з витягом з Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк» (продукт «Кредитний ліміт на поточний рахунок в ТАС24/Бізнес») (далі також - Правила), а також того, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови щодо права банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі; позивачем не надано доказів на підтвердження дати публікації та набрання чинності (введення у дію) вказаних Правил, а також розміщення саме цих Правил на відповідному сайті у загальному доступі та копії локального акту позивача про їх затвердження та введення в дію; надані позивачем Правила не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, у заяві-договорі № ID5367719, яка безпосередньо підписана позичальником.
Також, за висновком суду першої інстанції, позивачем не доведено факту підписання відповідачем заяви-договору № ID5367719 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк» (продукт «Кредит на розвиток бізнесу»), в тому числі, шляхом використання електронного цифрового підпису.
Крім того, місцевий господарський           суд дійшов висновку, що на момент звернення з позовом до суду у позивача було відсутнє порушене право, оскільки не виникла прострочка з боку відповідача щодо сплати заборгованості по кредиту, а відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, АТ «Таскомбанк» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що прийняте з порушеннями норм матеріального та процесуального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт вказував на те, що договір №ID5367719 є договором приєднання у розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у зв`язку з чим умови цього договору визначаються Банком та доводяться до загалу шляхом розміщення на офіційному сайті Банку www.tascombank.com.ua та укладаються лише шляхом приєднання до договору в цілому; підписання договору є підтвердженням наміру позичальника укласти Кредитний договір, а дата підписання вважається датою укладення договору; відповідач скористався своїм правом та на підставі Закону України «Про електронний цифровий підпис» вчинив правочин, підписавши Заяву-договір № ID5367719 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в AT «Таскомбанк» (продукт «Кредит на розвиток  бізнесу») електронним цифровим підписом, і таким чином визнав обрану ним форму договору як прийнятну і достатню, а зобов`язання за договором - зрозумілим та дійсним; умови кредитного договору позичальником було неодноразово та грубо порушено; наявність очевидних ознак неспроможності позичальника належним чином обслуговувати кредитне зобов`язання та/або порушення умов договору має наслідком виникнення у Банку права вимагати дострокового повернення суми кредиту, що також передбачено нормами ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України; факт існування заявленої позивачем до стягнення заборгованості та її розмір відповідачем не спростовано та не оспорено; застосування судом першої інстанції правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, порушує принцип змагальності сторін.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Таскомбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2020 у справі №910/18025/19; встановлено, що розгляд апеляційної скарги буде здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено ФОП Ткаченку  А.Ю. строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідач, належним чином повідомлений про відкриття апеляційного провадження у справі та встановлений йому судом строк для  подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 09.10.2018 між АТ «Таскомбанк» (банк) та ФОП Ткаченком  А.Ю. (позичальник) було підписано заяву-договір № ID5367719 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк» (продукт «Кредит на розвиток бізнесу») (далі - заява-договір №ID5367719).
Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. заяви-договору №ID5367719, за умови наявності вільних коштів банк зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов цього договору. Кредит надається у формі зарахування грошових коштів у сумі кредиту на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , відкритий у АТ «Таскомбанк» з цільовим використанням на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів позичальника, та на придбання основних засобів та інших інвестицій в бізнес.
Розділом 2 заяви-договору №ID5367719 передбачено: розмір кредиту - 50  000,00 грн; валюта кредиту - гривня; вартість кредиту: розмір процентної ставки за користування кредитом - 0,0001% річних; розмір комісійної винагороди - 1,75% від суми виданого кредиту (щомісячно); тип процентної ставки - фіксована; терміни і порядок погашення кредиту - згідно графіку погашення кредиту, зазначеного в додатку 1 до цього договору; термін повернення кредиту - 09.10.2020.
Згідно з п. 3.2. заяви-договору №ID5367719 остаточне погашення за кредитом позичальник повинен здійснити не пізніше дати, зазначеної в п. 2.6. цього договору.
В розділі 4 заяви-договору №ID5367719 визначено, що цей договір, правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк» та цінові параметри продукту є кредитним договором. Цей договір є договором приєднання у визначені   ст. 634 ЦК України, в зв`язку із чим умови цього договору визначаються банком та доводяться до загалу шляхом розміщення його на офіційному сайті банку http://www.taskombank.com.ua та укладається лише шляхом приєднання до договору в цілому.
Як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов заяви-договору №ID5367719, 10.10.2018 позивач перерахував ФОП Ткаченку  А.Ю. кредитні кошти у розмірі 50 000,00 грн, що підтверджується відповідною банківською випискою по рахунку останнього за період з 10.10.2018 по 10.10.2018 (а.с. 22) та відповідачем не спростовано.
Однак, за твердженням позивача, в порушення умов договору відповідач своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів та оплати процентів за їх користування не виконав, у зв`язку з чим АТ «Таскомбанк» звернулося з даним позовом до суду.
Колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитися з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи скаржника вважає частково обґрунтованими, з огляду на наступне.
Приписами ч. 1 та п. 1 ч. 2   ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Матеріали справи свідчать, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки кредитного договору. 
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Таким чином, укладення АТ «Таскомбанк» та ФОП Ткаченком  А.Ю. кредитного договору було спрямоване на отримання останнім кредиту та обов`язку у встановлений строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування.
При цьому, з огляду на неприйняття судом першої інстанції до розгляду відзиву на позовну заяву як поданого з пропуском строку на його подання без обґрунтування поважності причин, а відтак, відсутності у матеріалах справи заперечень відповідача щодо підписання заяви-договору №ID53677197 від 09.10.2018 шляхом використання електронного цифрового підпису,  на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про недоведеність даної обставини.
В силу положень статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник  зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі  або  речі,  визначені  родовими ознаками,  у  такій  самій кількості,  такого самого роду та такої самої якості,  що були передані йому позикодавцем) у  строк  та  в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Пунктом 2.6. заяви-договору №ID5367719 сторони встановили термін повернення кредиту 09.10.2020.
Крім того, у Додатку № 1 до заяви-договору №ID5367719 сторони узгодили графік погашення кредиту, відповідно до якого остання сума платежу за кредитом має бути здійснена 09.10.2020.  
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 16.12.2019, про що свідчить відбиток календарного штемпеля відділення поштового зв`язку на поштовому конверті, в якому позивачем була надіслана позовна заява.
Як на підставу для звернення з позовом до суду про дострокове повернення кредиту позивач посилається на невиконання відповідачем умов кредитного договору в частині повернення кредитних коштів у встановлені договором строки.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у позовній заяві не було зазначено, однак, в апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що право саме на дострокове стягнення заборгованості передбачено умовами кредитного договору, зокрема, п. 18.2.23.8. Правил обслуговування корпоративних клієнтів в AT «Таскомбанк» (ознайомленість та обізнаність щодо яких відповідач засвідчив шляхом укладення/підписання Кредитного договору), відповідно до якого Банк, незалежно від настання строків виконання зобов`язань Клієнтом за цим Договором, має право вимагати дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів та винагород, право Банку на отримання яких передбачено цим Договором, при настанні умов, передбачених п. 18.2.2.2.5 цього Договору, або порушення Клієнтом вимог у частині цільового використання кредитних коштів.
Відповідно до п. 18.2.2.2.5 Правил, Клієнт доручає Банку списувати кошти з усіх своїх поточних рахунків у валюті Кредиту для виконання зобов`язань з погашення Кредиту, сплати комісії за його використання, а також з усіх своїх поточних рахунків у гривні для виконання зобов`язань з погашення штрафів та неустойки, в межах сум, що підлягають сплаті Банку, при настанні строку здійснення платежу згідно з Заявою (здійснювати договірне списання). Списання грошових коштів здійснюється відповідно до встановленого порядку, при цьому оформлюється меморіальний ордер. У разі відсутності на поточних рахунках Клієнта суми коштів достатньої для оплати чергового платежу за Кредитом, Клієнт доручає Банку встановити овердрафт на поточний рахунок на суму, необхідну для сплати чергового платежу або використати кошти надані Банком згідно та у порядку зазначеному в розділі 18.1 цих Правил.
За твердженням апелянта, наявність очевидних ознак неспроможності позичальника належним чином обслуговувати кредитне зобов`язання та/або порушення умов договору має наслідком виникнення у банку права вимагати дострокового повернення суми кредиту, що також передбачено нормами ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України.
Так, до позовної заяви позивачем додано витяг з Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк» (продукт «Кредитний ліміт на поточний рахунок в ТАС24/Бізнес»).
Згідно ч. 1  ст. 633 ЦК України  публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку позивач.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. 
У зв`язку з чим, з огляду на зміст статей 633,  634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Водночас, як правильно встановлено місцевим господарським судом, матеріали справи не містять підтверджень того, що підписуючи заяву-договір   № ID5367719, відповідач ознайомився та погодився саме з витягом з Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк» (продукт «Кредитний ліміт на поточний рахунок в ТАС24/Бізнес»), а також того, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема, щодо права банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі шляхом подання відповідного повідомлення (п.п. а) п.п. 18.1.17.3. п. 18.1. розділу 18 «Умови надання кредитів в рамках тарифного пакету «ТАС-Онлайн».
Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження дати публікації та набрання чинності (введення у дію) вказаних вище Правил, а також розміщення саме цих Правил на зазначеному сайті у загальному доступі та копії локального акту позивача про їх затвердження та введення в дію.
Колегія суддів погоджується із правомірністю врахування судом першої інстанції правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, та вважає, що надані позивачем Правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк» (продукт «Кредитний ліміт на поточний рахунок в ТАС24/Бізнес»), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в заяві-договорі № ID5367719 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк» (продукт «Кредит на розвиток бізнесу»), яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття останнім запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони до запропонованого договору.
При цьому, доводи апелянта про те, що застосування судом першої інстанції правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, порушує принцип змагальності сторін колегія суддів відхиляє з огляду на те, що незалежно від того чи посилається сторона на відповідні правові висновки Верховного Суду, останні в силу частини 4 статті 236 ГПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Як встановлено місцевим господарським судом, кредитний договір №ID53677197 від 09.10.2018 не містить умови щодо дострокового повернення кредиту, а пунктом 3.2. вказаного договору чітко передбачено, що остаточне погашення за кредитом позичальник повинен здійснити не пізніше дати, зазначеної в п. 2.6. договору, а саме, до 09.10.2020.
Отже, за висновком суду першої інстанції, на момент звернення з позовом до суду у позивача було відсутнє порушене право, оскільки не виникла прострочка з боку відповідача щодо сплати заборгованості по кредиту, а відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Разом з тим, місцевим господарським судом не було враховано приписи ч. 2 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
При цьому, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і звернення до суду. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №  906/310/19.
За умовами п. 2.5 заяви-договору №ID5367719 терміни і порядок погашення кредиту - згідно графіку погашення кредиту, зазначеного в додатку 1 до цього договору.
Як вбачається з додатку № 1 до заяви-договору №ID5367719 (а.с.  7), клієнт взяв на себе обов`язок здійснювати погашення кредиту щомісяця рівними частинами в сумі 2  959,00  грн до 9-го числа кожного місяця протягом періоду з 09.11.2018 по 09.09.2020 та в сумі 2  943,00  грн до 09.10.2020, а також сплачувати щомісяця у вказаний період комісію в сумі 875,00  грн.
Однак, ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження виконання взятих на себе зобов`язань з повернення кредитних коштів згідно погодженого графіку погашення кредиту.
Таким чином, у зв`язку із порушенням клієнтом графіку повернення кредитних коштів, у позивача виникло право вимагати повернення усієї суми кредиту достроково на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник  вважається  таким,  що  прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 ЦК України).
З огляду на вищевикладене та враховуючи, що отримання кредитних коштів відповідачем не заперечується, обов`язок останнього щодо погашення заборгованості за тілом кредиту своєчасно та в повному обсязі не виконано, борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, а його розмір підтверджується наявними матеріалами справи та відповідачем не спростовано, апеляційний господарський суд дійшов  висновку про те, що вимога АТ «Таскомбанк» про стягнення з ФОП Ткаченка  А.Ю. 50 000,00 грн за тілом кредиту обґрунтована та підлягає задоволенню.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 0,04 грн заборгованості по відсотках та 12 250,00 грн заборгованості за комісією за період з листопада 2018 року по грудень 2019 року.
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець  має  право  на  одержання  від  позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У п.п. 2.3.1-2.3.2, п. 2.4 заяви-договору №ID5367719 сторони погодили розмір процентної ставки за користування кредитом - 0,0001% річних та розмір комісійної винагороди - 1,75% від суми виданого кредиту (щомісячно); тип процентної ставки - фіксована.
Перевіривши здійснені позивачем розрахунки заборгованості за комісією та заборгованості по відсотках, враховуючи погоджені сторонами умови договору та відсутність у матеріалах справи доказів їх належного виконання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі розрахунки є обґрунтованими та арифметично вірними, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 0,04 грн заборгованості по відсотках та 12 250,00 грн заборгованості за комісією.
Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісійної винагороди, позивач заявив вимоги про стягнення пені, нарахованої на відповідну заборгованість відповідача за загальний період з 13.05.2019 по 13.11.2019, яка за розрахунком позивача складає 4  625,79 грн.
Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, зокрема, стягнення пені та порядок її нарахування, передбачено ст. 549 ЦК України, ст.ст. 230-232 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), а також Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.
Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. 
Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Пунктом 3.3. заяви-договору №ID5367719 передбачено, що  у випадку порушення позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права банку позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення. 
Враховуючи прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісійної винагороди, перевіривши здійснені позивачем розрахунки пені, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що її загальний розмір становить  4  625,79  грн, а тому вказана позовна вимога підлягає задоволенню повністю.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. 
Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог повіністю, а саме, стягнення з ФОП Ткаченка  А.Ю на користь АТ «Таскомбанк» 66  875,83  грн, з яких 50 000, 00 грн заборгованості по тілу кредиту, 0,04 грн заборгованості по сплаті відсотків, 12 250,00 грн заборгованості по сплаті комісії та 4 625,79 грн пені.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є  нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, зважаючи на встановлене вище, дійшла висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме, незастосування приписів ст. 1050 ЦК України, та невідповідність висновків суду обставинам справи при вирішенні питання про підставність позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості, заборгованості по сплаті відсотків, комісії та пені, у зв`язку з чим апеляційна скарга АТ «Таскомбанк» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції  - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.  
Відповідно до ч.  4, 14 ст.129 ГПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи викладене, судові витрати по сплаті судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви та апеляційної скарги, на підставі ст.  129  ГПК України, покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2020 у справі №910/18025/19 задовольнити. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2020 у справі №910/18025/19 скасувати.
3. Ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю. 
4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ткаченка Андрія Юрійовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» (01032, місто Київ, вул. Симона Петлюри, будинок 30; код ЄДРПОУ 09806443) 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп. заборгованості по тілу кредиту, 0 (нуль) грн 04 коп. заборгованості по сплаті відсотків, 12  250 (дванадцять тисяч двісті п`ятдесят) грн 00 коп. заборгованості по сплаті комісії, 4  625 (чотири тисячі шістсот двадцять п`ять) грн 79 коп. пені,  1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 2  881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.   
5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови. 
6. Матеріали справи №910/18025/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

Головуючий суддя                                                            А.О. Мальченко 

Судді                                                                                О.В. Агрикова

                                                                                М.Г. Чорногуз