Справа № 444/87/19                                                Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/648/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        29 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Ванівського О.М.
суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я., 
при секретарі: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

       В січня 2019 року  ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 14.12.2018 року по АДРЕСА_1 , який складається з двох житлових кімнат та кухні, житлова площа будинку становить 31,3 (тридцять одну цілу і три десятих) кв.м., загальна площа - 71,0 (сімдесят одна ціла) кв.м. До будинку належать: сарай під літерою «Б», сарай під літерою «В» (що належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку від 28.12.2017 року (зареєстрований за № 579); договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку від 28.12.2017 року (зареєстрований за № 580); витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.12.2017 року (індексний номер: 109503774)) шляхом надання ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) права продажу вказаного предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві з визначенням початкової ціни за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем у розмірі 40 600,00 грн. (сорок тисяч шістсот гривень 00 копійок) в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) за договором позики № б/н від 12.10.2018 року. Окрім цього просить стягнути на його користь понесені ним судові витрати.
       В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 12.10.2018 року між ним як Позикодавцем та ОСОБА_3 , як Позичальником, було укладено договір позики № б/н відповідно до п. 1.1. якого Позикодавець надає Позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 40 600.00 гри. (сорок тисяч шістсот гривень 00 коп.), а Позичальник зобов`язується повернути її у порядку та на умовах, передбачених цим Договором. В подальшому, між Сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Основного договору, якою було змінено строк виконання зобов`язання з повернення отриманих коштів за Договором позики, а саме - до 21.12.2018 року. З моменту укладення договору позики по дату підписання даної позовної заяви Відповідачем жодних коштів Позивачу за Основним договором повернуто не було. В забезпечення виконання зобов`язань за Основним договором, між ОСОБА_2 , як Іпотекодержателем, та ОСОБА_3 , як Іпотекодавцем було укладено також Договір іпотеки від 14.12.2018 року, відповідно до п.1.1 якого, цим договором забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у Іпотекодавця на підставі Договору позики від 12 жовтня 2018 року, укладеного ним із Іпотекодержателем у простій письмовій формі на суму 40 600,00 (сорок тисяч шістсот гривень 00 коп.) гривень з обумовленим в Основному договорі строком повернення боргу (з врахуванням Додаткової угоди № 1 до основного договору) - 21.12.2018 року. Позивач надавав Відповідачу Вимогу, якою просив в семиденний строк з моменту її отримання повернути грошові кошти у розмірі 40 600,00 грн., що були отримані як позика за Основним договором. Станом на дату підписання даної позовної заяви така Вимога залишена без відповіді та/або задоволення. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просив такий задовольнити.
       Заочним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 22 квітня 2019 року позов задоволено.
       Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 14.12.2018 року (посвідченим Гусаком Р.Т., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 1660), а саме: будинок АДРЕСА_1 , який складається з двох житлових кімнат та кухні, житлова площа будинку становить 31,3 (тридцять одну цілу і три десятих) кв.м., загальна площа - 71,0 (сімдесят одна ціла) кв.м. До будинку належать: сарай під літерою «Б», сарай під літерою «В» (що належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку від 28.12.2017 року (зареєстрований за № 579); договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку від 28.12.2017 року (зареєстрований за № 580); витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.12.2017 року (індексний номер: 109503774)) шляхом надання ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) права продажу вказаного предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві з визначенням початкової ціни за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем у розмірі 40 600,00 грн. (сорок тисяч шістсот гривень 00 копійок) в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) за договором позики № б/н від 12.10.2018 року.
       Стягнуто з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_2 на користь  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 , документально підтверджені судові витрати, а саме, сплачений судовий збір в розмірі 768.40 грн.
       Рішення суду оскаржила  ОСОБА_4 , подавши апеляційну скаргу.
       Вважає що рішення є незаконним, необґрунтованим, та що вказаним судовим рішенням, суд без залучення ОСОБА_1 до участі у справі фактично позбавив її спадкового майна її бабусі ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , присудженого їй рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 18 липня 2018 року у справі №444/1483/15-ц.
       Вказує, що в момент укладення договору іпотеки житлового будинку ОСОБА_3 не був його власником, а був лише його добросовісним набувачем.
       Зазначає, що Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 18 липня 2018 року визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме на житловий будинок в АДРЕСА_1 , відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
       Таким чином, ОСОБА_6 в момент продажу спірного будинку ОСОБА_7 не був власником цього будинку. Покупці вказаного будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в процесі укладення договорів купівлі-продажу цього будинку відповідно д положень ст.. 658 ЦК України не стали його власниками, вони є добросовісними набувачами.
       Просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
       Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Окрім цього, від позивача  ОСОБА_2  та апелянта  ОСОБА_1  надійшли заява про розгляд справи за їх відсутності, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі. 
       Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       Згідно з ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам. 
       Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач порушив зобов`язання, а саме не повернув взяті в позику грошові кошти, тому позивач правомірно скористався своїм правом одержати задоволення вимоги за рахунок майна, що було передане в іпотеку, в якості забезпечення виконання зобов`язань боржником, подавши позов про звернення стягнення на предмет іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 14.12.2018 року.
       Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.
       Встановлено, що 12.10.2018 року між  ОСОБА_2  як Позикодавцем та ОСОБА_3 , як Позичальником, було укладено договір позики № б/н відповідно до п. 1.1. якого Позикодавець надає Позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 40 600.00 гри. (сорок тисяч шістсот гривень 00 коп.), а Позичальник зобов`язується повернути її у порядку та на умовах, передбачених цим Договором
       Відповідно до п.п. 3.1, 3.6. Основного договору, Позикодавець зобов`язується невідкладно передати позику одразу після підписання цього Договору. Позика надається шляхом передачі готівки із рук Позикодавця в руки Позичальника. Підтвердженням отримання позики Позичальником є розписка видана Позикодавцю. Позичальник зобов`язується повернути суму позики по спливу і (одного) місяця з моменту отримання позики, а саме - не пізніше 12 листопада 2018 року. Позика повертається шляхом передачі готівки із рук Позичальника в руки Позикодавця. Підтвердженням повернення позики є передача розписки Позикодавцем Позичальнику.
       Згідно з п. 1.2. Основного договору, строк надання позики Позичальнику становить 1 (один) місяць з моменту передачі всієї грошової суми, визначеної п. 1.1. даного Договору.
       Пунктом 3.4. Основного договору передбачено, що Позичальник зобов`язується повернути суму позики по спливу 1 (одного) місяця з моменту отримання позики, а саме не пізніше 12 листопада 2018 року.
       В подальшому, між Сторонами було вчинено Додаткову угоду № 1 до Основного договору, яким було змінено строк виконання зобов`язання з повернення отриманих коштів за Договором позики, а саме - до 21.12.2018 року. З моменту укладення договору позики по дату підписання даної позовної заяви Відповідачем жодних коштів Позивачу за Основним договором повернуто не було.
       В забезпечення виконання зобов`язань за Основним договором, між ОСОБА_2 , як Іпотекодержателем, та ОСОБА_3 , як Іпотекодавцем було укладено Договір іпотеки від 14.12.2018 року, відповідно до п.1.1 якого, цим договором забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у Іпотекодавця на підставі Договору позики від 12 жовтня 2018 року, укладеного ним із Іпотекодержателем у простій письмовій формі на суму 40 600,00 (сорок тисяч шістсот гривень 00 коп.) гривень з обумовленим в Основному договорі строком повернення боргу (з врахуванням Додаткової угоди № 1 до основного договору) - 21.12.2018 року.
       Згідно з п. 1.2. Договору іпотеки, в забезпечення виконання зобов`язань за Основним договором Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок АДРЕСА_1 , який складається з двох житлових кімнат та кухні, житлова площа будинку становить 31,3 (тридцять одну цілу і гри десятих) кв.м. загальна площа - 71.0 (сімдесят одна ціла) кв.м. До будинку належать: сарай під літерою «Б», сарай під літерою «В».
       Згідно з п. 5.2. Договору іпотеки, у разі порушення основного зобов`язання або умов цього договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж семиденний строк та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотеко держателя залишається без задоволення. Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки.
       На виконання вищенаведеної умови, Позивач надавав Відповідачу Вимогу, якою просив в семиденний строк з моменту її отримання повернути грошові кошти у розмірі 40 600,00 грн., що були отримані як позика за Основним договором.
       Відповідно до п.5.3. Договору іпотеки, в разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем в строк до 21.12.2018 року зобов`язання за Основним договором, сторони домовилися про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку».
       Згідно з ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
       У відповідності до Постанови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», предметом іпотеки згідно із положенням частини другої статті 5 Закону України "Про іпотеку" може виступати як нерухоме майно, зокрема, якщо його будівництво ще не завершено, але яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець при укладенні договору може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому, так і майнові права на нерухоме майно, які можуть бути відчужені іпотекодавцем і на які може бути звернено стягнення.
       При вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.
       Відповідно до ч.1 ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.
       Як встановлено судом апеляційної інстанції будинок АДРЕСА_1 , що є предметом договору іпотеки, рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 18 липня 2018 року визнано на праві власності за ОСОБА_1 .
       Вказане рішення залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року.
       Таким чином, станом на момент укладення договору іпотеки 14 грудня 2018 року ОСОБА_3 не був власником спірного будинку а тому не мав права передавати спірний будинок в іпотеку.
       Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
       Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
       Відповідно до вимог ст.. 391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
       Суд першої інстанції не встановив вказані обставини, та прийшов до помилкового висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки, який на момент винесення рішення належав на праві власності ОСОБА_1 .
       З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в позові.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 –задовольнити.
       Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 квітня 2019 року – скасувати.
       Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2020 року. 

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Крайник Н.П.

                                                                Мельничук О.Я.