ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1319/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/1528/20 Категорія: 301030000 	Білик О. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28 липня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя – доповідач) 
Суддів         Василенко Л. І., Бородійчука В. Г.
       
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу – позивач ОСОБА_1 

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 червня 2020 року, постановленого під головуванням судді Білик О. В. у залі Уманського міськрайонного суду Черкаської області 11.06. 2020 року о 12 год 55 хв., повний текст рішення складений 15.06. 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу документів про перехід права власності на майно, -
в с т а н о в и в :

 
22 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1  звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про видачу документів про перехід права власності на майно.
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1  зазначає, що відповідачОСОБА_2 і позивач ОСОБА_1 , є співвласниками родинного майнового комплексу по АДРЕСА_1 , який не розділений між ними в натурі. Позивач у позовній заяві вказує, що відповідач ОСОБА_2 порушила правила взаємної підпорядкованості, і зловживаючи довірою позивача, одноособово провела перехід права власності частини спільного майна по договору дарування від 29.08.2017 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , з чим він не погоджується. 
У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що «обдаровані» встановлюють нові межі з середини комплексу, псують спільне майно, вдаються до кримінальних звинувачень, розкрадають право власності, що порушує його права. 
Позивач ОСОБА_1 просить суд зобов`язати відповідача ОСОБА_2 видати співвласнику майна ОСОБА_1 копію документів про перехід права власності по АДРЕСА_1 за договором дарування від 29.08.2017 року на 1/6 частку житлового будинку ОСОБА_3 і за договором дарування від 29.08.2017 року на окреме майно – земельну ділянку площею 150 кв. м. сільськогосподарського призначення ОСОБА_5 на протязі 10 днів, стягнути судовий збір з відповідача ОСОБА_2 в дохід державного бюджету.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 червня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу документів про перехід права власності на майно.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, яка була зареєстрована в Уманському міськрайонному суді Черкаської області 01 липня 2020 року Вх. № 13815.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник ОСОБА_1 зазначає, що він та відповідач по справі, є співвласниками будинку по АДРЕСА_1 з правом спільної часткової власності по 50%. Скаржник вказує, що у поворотний момент 29.08. 2017 року, ОСОБА_2 без необхідних повноважень передала іншим особам крім своєї частки, і частину його частки власності всупереч рівності і гарантії по договору 1994 року, яка вказує на неправдиві дані в своїй заяві, що немає із ОСОБА_1 будь – яких відносин, відмовляється надати документи на передане спільне майно для відновлення прав власності в судовому процесі, що спонукає його звернутися із самостійним позовом. 
На думку скаржника ОСОБА_1 , в умовах суворої ізоляції, розгляд справи судом у спрощеному позовному провадженні, непредставлення доказів позивачем і відповідачем, а суд здійснив процедурний розгляд справи (ст. 258 ЦПК України), тому в результаті неповного судового розгляду відмовив позивачу, а не залишив позов без розгляду згідно ст. 257 ЦПК України, як вважає скаржник. ОСОБА_1 у скарзі вказує, що суд переступив вимоги ЦПК щодо порядку проведення судового розгляду для прийняття неправдивого рішення. 
У скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 червня 2020 року та ухвалити нове рішення про залишення позову без розгляду з підстав ст. 257 ЦПК України. Судові витрати стягнути із відповідача в дохід держави.
Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу учасниками справи не надано. 
У відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, вимоги позивача, та наявні в матеріалах справи докази, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слід розглядати справу у порядку письмового провадження   без повідомлення та участі  сторін.
Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності. 
         Вирішуючи спір, та ухвалюючи  рішення про відмову у задоволенні позовних вимог  позивача  ОСОБА_1 про видачу документів про перехід права власності на майно, суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог, вказавши, що позивач повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його право, але позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві , а тому позов не підлягає задоволенню.
Суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України та з посиланням на матеріально - правову підставу своїх вимог, зазначені ним обставини, оскільки на позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. 
Суд першої інстанції вказав у рішенні, що позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог та вирішити спір, який пред`явлений до неналежних відповідачів, та застосувати інші, ніж заявлено позивачем, правові підстави позову.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Обов?язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з?ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей.
Всебічне, повне та об`єктивне з?ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Як вбачається з матеріалів справи 22 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом щодо видачі документів про перехід права власності на майно, не посилаючись на норми права, які підлягають застосуванню, та не вказуючи, в чому полягає порушення його прав відсутністю документів, щодо права власності інших співвласників майна за адресою позивача АДРЕСА_2 .
Із тексту позовної заяви ОСОБА_1 від 22 квітня 2020 року вбачається, що відповідачОСОБА_2 і позивач ОСОБА_1 є співвласниками родинного майнового комплексу по АДРЕСА_1 , який не розділений між ними в натурі, вказує позивач. Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 порушила правила взаємної підпорядкованості, і зловживаючи довірою позивача, одноособово провела перехід права власності частини спільного майна по договору дарування від 29.08.2017 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . У позовній заяві ОСОБА_1 лише посилається, що «обдаровані» встановлюють нові межі з середини комплексу, псують спільне майно, вдаються до кримінальних звинувачень, розкрадають право власності. 
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги, є такими: зобов`язати відповідача ОСОБА_2 видати співвласнику майна ОСОБА_1 копію документів про перехід права власності по АДРЕСА_1 за договором дарування від 29.08.2017 року на 1/6 частку житлового будинку ОСОБА_3 , та за договором дарування від 29.08.2017 року на окреме майно – земельну ділянку площею 150 кв. м сільськогосподарського призначення ОСОБА_5 на протязі 10 днів та стягнути судовий збір з відповідача в дохід державного бюджету ( а. с. 1).
На підтвердження своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 додатком до позовної заяви надав копію дубліката договору дарування від 27.05.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Очеретяною В.В., із якого вбачається, що ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_2 та ОСОБА_1 1/3 частину житлового будинку в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв. м. ( а. с. 3). 
Відповідач ОСОБА_2 у заяві від 09.06. 2020 року, адресований суду першої інстанції вказує, що позивач ОСОБА_1 надає суду неналежну копію дублікату договору дарування від 27.05. 1994 року, оскільки на підставі рішення суду з 2004 року була змінена спільна власність на спільну часткову та виділено кожному співвласнику окремо його частку в натурі, а згодом кожний власник виділив окремо свою частку і став власником особистого приватного майна. Тому ОСОБА_2 посилається, що вона є не лише неналежним відповідачем у справі, але й вимоги позивача є безпідставними, оскільки не може бути предметом позову витребування документів, що підтверджують право власності інших співвласників чи власників часток або ж перехід такого права до інших осіб у законний спосіб. ОСОБА_2 вважає, що позивач навмисно вводить суд в оману щодо фактичних обставин справи, тому має нести відповідальність за зловживання процесуальними правами.
Згідно вимог частин 1,3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Отже, за встановлених обставин, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача, оскільки ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вимог ОСОБА_1 , які є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону, не вказують, які ж саме права позивача порушено.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог про те, що він має право вимагати правовстановлюючі документи на чужу власність, тому є підстави вважати, що даний позов про зобов`язання відповідача про видачу документів про перехід права власності на майно є безпідставним та не відповідає вимогам закону. 
Щодо вимог апеляційної скарги скаржника ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду згідно до норм ст. 257 ЦПК України, а не відмови у задоволенні позовних вимог, як дійшов висновку суд першої інстанції, то колегія суддів апеляційного суду вважає , що така вимога скаржника є безпідставною та необґрунтованою, тому не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Статтею 257 ЦПК України передбачено чіткий та вичерпний перелік підстав для залишення позову без розгляду, а саме: : 1) позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; 2) позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи; 3) належним чином повідомлений позивач повторно не з?явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез?явлення не перешкоджає розгляду справи; 4) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 5) позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду; 6) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана; 7) дієздатна особа, в інтересах якої у встановлених законом випадках відкрито провадження у справі за заявою іншої особи, не підтримує заявлених вимог і від неї надійшла відповідна заява; 8) провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк; 9) позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору; 10) позивач у визначений судом строк не вніс кошти для забезпечення судових витрат відповідача і відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду; 11) після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду; 12) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення суду іншої держави, якщо право укласти таку угоду передбачене законом або міжнародним договором України, за винятком випадків, якщо суд визнає, що така угода суперечить закону або міжнародному договору України, є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Таким чином, аналізуючи вказану вище норму права, слід дійти висновку, що у суду першої інстанції не було підстав для залишення позовних вимог позивача без розгляду за встановлених судом обставин справи, оскільки позивач такої заяви не подавав, а інші підстави судом не встановлені для залишення позовних вимог без розгляду, тому суд першої інстанції розглянув позов по суті та обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає доводи скаржника щодо залишення без розгляду його позовних вимог безпідставними, які не ґрунтуються на положеннях ст. 257 ЦПК України, тому не вбачає підстав для їх задоволення.
Щодо посилань скаржника в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , що судом першої інстанції порушено вимоги ЦПК стосовно неповного порядку проведення судового розгляду, так як судом розгляд справи відбувся не за правилами загального позовного провадження, що стало підставою для прийняття неправдивого рішення, на думку скаржника, то колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги дані доводи скаржника, оскільки із наявних матеріалів справи вбачається, що розгляд справи згідно ухвали суду був визначений за правилами спрощеного позовного провадження за повідомлення та участі сторін, але із рішення суду вбачається, що розгляд справи відбувався із участю сторін, у тому числі позивача у відкритому судовому засіданні, отже, доводи скаржника є необґрунтованими, тому не підлягають задоволенню. 
Ст. 258 ЦПК України визначено, що  судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення;
3) постанови; 4) судові накази. 
         Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.
Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2020 року про відкриття спрощеного  позовного провадження у справі прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу документів про перехід права власності на майно. Даною ухвалою призначено судове засідання розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області, розташованому за адресою: вул. Кизила Андрія, 18, м.Умань, Черкаська область на 10 годину 45 хвилин на 11 червня 2020 року ( а. с. 8-9).
За наслідками розгляду справи по суті 11 червня 2020 року судом першої інстанції було ухвалено рішення у відповідності вимог ст. 258 ЦПК України ( а. с. 17 -23).
Як вбачається із даних змісту протоколу судового засідання від 11 червня 2020 року, згідно фіксування технічними засобами, позивач ОСОБА_1 був присутнім в судовому засіданні, судом було роз`яснено позивачу його права та обов`язки, клопотань позивачем не заявлялося в судовому засіданні. Під час розгляду справи 11 червня 2020 року в судовому засіданні позивач підтримав позов у повному обсязі та надавав пояснення по суті позову. Також позивач ОСОБА_1 був згоден стосовно закінчення перевірки доказів та переходу до судових дебатів, про що з`ясовувалася думка позивача під час розгляду справи ( а. с. 14 – 16).
Враховуючи вище викладене, посилання скаржника ОСОБА_1 на порушення судом першої інстанції вимог цивільно - процесуального законодавства щодо порядку проведення неповного судового розгляду, за наслідками якого прийнято неправосудне рішення, як вважає позивач, є безпідставними та спростовуються вище наведеними судом апеляційної інстанції обґрунтуваннями, тому не підлягає задоволенню колегією суддів.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх обґрунтування в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанцій, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції, тому вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню апеляційним судом.
Доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Що стосується вимог скаржника про стягнення судового збору за розгляд апеляційної скарги з відповідача, то дані судові витрати слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач ОСОБА_1 , який є скаржником, звільнений від сплати судового збору як інвалід 1 групи, що підтверджується даними копії посвідчення ( а. с. 2), а з відповідача судові витрати не стягуються, так як у задоволенні позову відмовлено, а суд апеляційної інстанції залишив без змін рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу документів про перехід права власності на майно - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л. І. Василенко 

В. Г. Бородійчук