ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 вересня 2020 року           справа №200/2530/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., секретар судового засідання Кобець О.А., за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Макаренко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року (повне судове рішення складено 12 червня 2020 року в м. Слов`янську) у справі № 200/2530/20-а (суддя в І інстанції Давиденко Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
                                                           УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (далі – Управління) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати заборгованості з пенсії по інвалідності за період з 01.10.2015 по 30.06.2018, зобов`язання виплатити заборгованість з пенсії по інвалідності за період з 01.10.2015 по 30.06.2018 з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, допустити до негайного виконання рішення суду в межах стягнення суми пенсії за один місяць.
Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, відповідач, як вважає позивач, не виплачуючи заборгованість з пенсії по інвалідності позивачу, діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення. 
Вказує на те, що якщо виплата пенсії особи з інвалідністю припинена внаслідок нез`явлення на повторний огляд без поважних причин, то в разі наступного визнання її особою з інвалідністю виплата раніше призначеної пенсії поновлюється з дня встановлення інвалідності знову за умови, що після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року позов задоволено частково.      
Визнано протиправними дії Управління щодо невиплати заборгованості з пенсії по інвалідності позивачу за період з 01.10.2015 по 30.06.2018.
Зобов`язано відповідача виплатити заборгованість з пенсії по інвалідності ОСОБА_1 за період з 01.10.2015 по 30.06.2018.
В задоволенні іншої частини адміністративного позову – відмовлено. 
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказав, що не виплачуючи заборгованість з пенсії по інвалідності позивачу, відповідач діяв в межах повноважень, та у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення.
Зазначає, що у разі якщо особа не з`явилася в органи медико-соціальної експертизи на повторний огляд у визначений для цього строк, виплата пенсії по інвалідності зупиняється з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому вона мала з`явитися на повторний огляд.
Вказує на те, що станом на 01.10.2015 термін дії встановленої інвалідності закінчився, оскільки був пропущений встановлений строк переогляду, позивач звернувся до закладу охорони здоров`я для обстеження після пропущення строку з 2015 року тільки 16.03.2018.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем та його представником висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував позивач.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,  паспорт НОМЕР_2 , є особою з інвалідністю 3 групи, перебуває на обліку у Управлінні Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області та отримує пенсію по інвалідності (а.с. 6, 12-14). 
Листом Управління від 25.11.2019 № 613/Є-08-01-08/19928/02/34 повідомило ОСОБА_1 , що виплата пенсії за період з 01.10.2015 по 16.04.2018 припинена у зв`язку з тим, що він не з`явився на повторний огляд до органів МСЕК (а.с.3).
Як встановлено судом, ОСОБА_1 встановлена інвалідність з 21.09.2011 по 30.09.2015.
З 01.10.2015 виплата пенсії ОСОБА_1 припинена у зв`язку з закінченням строку інвалідності.
16.03.2018 ОСОБА_1 звернувся КМУ «Міська лікарня № 2» для обстеження, що підтверджується випискою № 497 з медичної карти стаціонарного хворого (а.с.8).
21.03.2018 ОСОБА_1 отримав консультаційний висновок КМУ «Міська лікарня № 2» та направлення на МСЕК (а.с.9).
Довідкою до акта огляду міжрайонної офтальмолого-кардіологічної медико-соціальної експертної комісії м. Краматорська від 11.06.2018 серії АВ № 0916924 ОСОБА_1 з 17.04.2018 встановлена 3 група інвалідності безстроково (а.с.11).
З 01.07.2018 виплата пенсії ОСОБА_1 поновлена.
Між сторонами немає розбіжностей щодо цих фактичних обставин справи.
Вирішуючи спір по суті, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
За Преамбулою Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон № 1058-ІV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. 
Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов`язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду. 
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, пунктом 7 частини 1 статті 1 якого визначено, що Пенсійний фонд України  - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.
Тобто, відповідач у справі – орган владних повноважень, який виконує владні управлінські функції, надані йому чинним законодавством щодо призначення пенсії, підготовки документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій. 
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 1058-ІV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Згідно ст. 34 цього ж Закону пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.
Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону № 1058-ІV у разі якщо особа не з`явилася в органи медико-соціальної експертизи на повторний огляд у визначений для цього строк, виплата пенсії по інвалідності зупиняється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому вона мала з`явитися на повторний огляд.
Згідно ч. 3 ст. 35 того ж Закону у разі якщо строк повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю пропущено з поважних причин або в разі визнання її знову особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності відновлюється з дня, з якого припинено виплату, до дня повторного огляду, але не більш як за три роки, якщо орган медико-соціальної експертизи визнає її за цей період особою з інвалідністю. При цьому якщо під час повторного огляду особи з інвалідністю переведено на іншу групу інвалідності (вищу або нижчу), пенсія за зазначений період виплачується за попередньою групою інвалідності.
Якщо виплату пенсії особі з інвалідністю було припинено у зв`язку з відновленням здоров`я або якщо вона не отримувала пенсії внаслідок нез`явлення на повторний огляд без поважних причин, то в разі наступного визнання її особою з інвалідністю виплата раніше призначеної пенсії поновлюється з дня встановлення інвалідності знову за умови, що після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. Якщо минуло більше п`яти років, пенсія призначається знову на загальних підставах.
Органи медико-соціальної експертизи зобов`язані повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду в порядку, встановленому законодавством, про результати повторного огляду осіб, яким призначена пенсія по інвалідності, та про нез`явлення цих осіб на зазначений огляд.
З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що у разі нез`явлення в органи медико-соціальної експертизи на повторний огляд у визначений для цього строк, виплата пенсії по інвалідності зупиняється. Якщо строк повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю пропущено з поважних причин або в разі визнання її знову особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності відновлюється з дня, з якого припинено виплату, до дня повторного огляду, але не більш як за три роки, та лише в тому випадку, якщо орган медико-соціальної експертизи визнає її особою з інвалідністю в тому числі, за період, за який пропущено строк повторного огляду МСЕК.
Якщо виплату пенсії особі з інвалідністю було припинено внаслідок нез`явлення на повторний огляд без поважних причин, то в разі наступного визнання її особою з інвалідністю виплата раніше призначеної пенсії поновлюється з дня встановлення інвалідності знову за умови, що після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років.
Як встановлено судом, виплату пенсії позивачу припинена з 01.10.2015 у зв`язку із закінченням строку інвалідності.
З 01.07.2018 виплата пенсії по інвалідності поновлена на підставі виписки з акту огляду МСЕК про підтвердження інвалідності. 
При цьому, як свідчать матеріали справи, пенсія по інвалідності ОСОБА_1 сплачена з 17.04.2018, як зазначено у виписці з акту огляду МСЕК.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на наступне.
Згідно з частиною першою статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Пічкур проти України" зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров`я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за ст. 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.
Як зазначено в п. 333 цього рішення: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації, держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".
При розгляді справи “Кечко проти України” (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 “Бурдов проти Росії”).
На підставі викладеного, місцевий суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 01.10.2015 по 30.06.2018.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись судова колегія апеляційного суду.
По-перше, наведені рішення Європейського суду з прав людини жодним чином не підпадають під фактичні обставини нинішньої справи.
Так, відповідач не посилався на невиплату пенсії позивачу у зв`язку з відсутністю коштів, як у справі “Кечко проти України”, а послався на відсутність правових підстав для виплати пенсії за час, коли стосовно ОСОБА_1 був відсутнім факт наявності у нього інвалідності.
Посилання на справи "Пічкур проти України" та "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" також є недоречними, оскільки м. Краматорськ в спірний період контролювалось владою Держави Україна, всі державні установи, в т.ч. і відповідач, працювали у звичайному режимі, надаючи відповідні послуги та виконуючи покладені на них повноваження.
По-друге, як зазначалось раніше, згідно з довідкою до акта огляду МСЕК Інвалідність ОСОБА_1 повторно встановлена з 17.04.2018. 
Матеріали справи свідчать про те, що пенсія по інвалідності ОСОБА_1 сплачена з 17.04.2018, як зазначено у вказаній довідці з акту огляду МСЕК.
Орган медико-соціальної експертизи не визнавав ОСОБА_1 за період з 01.10.2015 по 16.04.2018 (за який позивач просить сплатити йому пенсію) особою з інвалідністю.
По-третє, судом першої інстанції в своєму рішенні взагалі не надавалась оцінка поважності пропуску позивачем строку повторного огляду медико-соціальної експертизи.
В позовній заяві він стверджує про таку поважність, посилаючись на те, що після обстрілу м. Краматорська у лютому 2015 року він виїхав до РФ, де перебував до березня 2018 року.
Проте, зазначена обставина не є поважною.
Так, після обстрілу міста Краматорська 10 лютого 2015 року будь-яких обстрілів чи бойових дій це місто не знало.
Апеляційний суд повторно зазначає, що м. Краматорськ в спірний період контролювалось владою Держави Україна, всі державні установи, в т.ч. і відповідач, працювали у звичайному режимі, надаючи відповідні послуги та виконуючи покладені на них повноваження.
Кордон України з РФ можливо було перетнути, що позивач зрештою і зробив.
Поважними причинами пропуску строку є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим (постанова Верховного Суду України від 06.12.2016 в справі № 21-1532а16).
Таких поважних причин матеріали справи не містять.
Крім того, позивач не оскаржував висновки МСЕК щодо підтвердження цією комісією інвалідності не з 01.10.2015, а з 17.04.2018. Вказівка щодо інвалідності позивача з дитинства не впливає на висновок МСЕК про підтвердження інвалідності з 17.04.2018. Саме ця дата є визначальною для проведення відповідачем виплат пенсії по інвалідності. 
Отже, підстав для задоволення позову не існує.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду – скасуванню.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
В зв`язку з відмовою в позові судові витрати позивача йому не відшкодовуються, а діючим процесуальним законодавством не передбачено можливості відшкодування суб`єкту владних повноважень витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.
Керуючись статтями  250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства  України, -          
                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області – задовольнити повністю.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року у справі № 200/2530/20-а – скасувати повністю.
Прийняти нову постанову.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю.
Повне судове рішення – 01 вересня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко
Судді                                                                                            А. А. Блохін                                                                                                                                                      І. В. Геращенко