УХВАЛА        
 
16 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 759/6422/18
провадження № 61-3460ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду                    Червинської М. Є. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку користування житловим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 в особі ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал», третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання недійсними договорів, поділ майна подружжя,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи:           ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину автомобіля «Шевроле Такума» 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1 . Визначено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_2 кімнату площею          14,9 кв.м., ОСОБА_1 виділивши у користування кімнату площею          9,9 кв.м., залишивши у спільному користуванні сторін кімнату площею   15,7 кв.м., кухню площею 6,9 кв.м., коридор площею 6,7 кв.м., санвузол площею 1,9 кв.м. та санвузол площею 0,9 кв.м. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 в особі ОСОБА_2 , ТОВ «Петрівський квартал», третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання недійсними договорів, поділ майна подружжя задоволено частково. Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги (цесії) від 01 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про відступлення права покупця за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 13/ЛУ12 від    21 липня 2015 року. Визнано недійсним договір про припинення зобов`язань у зв`язку з їх належним виконанням від 05 липня 2016 року, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Петрівський квартал». Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 36,4 кв.м., житловою площею 13,6 кв.м. Визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 . Визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .             В іншій частині відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах та є законним представником ОСОБА_5 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня    2019 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, а саме автомобілів - скасовано та ухвалено нове. У рахунок компенсації за автомобілі Toyota Yaris, днз НОМЕР_2 , 2013 року випуску, та Hyundai Sonata,                        днз НОМЕР_3 , 2008 року випуску, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію різниці вартості спільного майна подружжя у розмірі 239 207 грн 20 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
24 березня 2020 року до Верховного Суду було подано касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року, яка не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з наступних підстав.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня            2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) продається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Як на підставу касаційного оскарження заявник узагальнено посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження
 
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею         392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                М. Є. Червинська