ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 1170/2а-1568/11
адміністративне провадження № К/9901/25695/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Маловисківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року (суддя Брегей Р.І.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2016 року (головуючий суддя Чабаненко С.В., судді: Іванов С.М., Шлай А.В.) у справі за позовом Державного підприємства "Маловисківський спиртовий завод" до Маловисківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області, третя особа: Державна фінансова інспекція у Кіровоградській області про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2011 року Державне підприємство "Маловисківський спиртовий завод" (далі - Підприємство, позивач) звернулось до суду з позовом до Маловисківської міжрайонної державної податкової інспекції (яку ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 січня 2016 року замінено її правонаступником - Маловисківською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Кіровоградській області; далі - Інспекція, відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (залученої ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 червня 2011 року), на стороні відповідача - Контрольно-ревізійного управління в Кіровоградській області (яке ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року замінено його правонаступником - Державною фінансовою інспекцією у Кіровоградській області) про визнання дій відповідача щодо застосування штрафних санкцій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 18 березня 2011 року №0000092320 про застосування штрафних санкцій в сумі 13    397 740,00 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово й востаннє постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2016 року, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Маловисківської міжрайонної державної податкової інспекції в Кіровоградській області від 18 березня 2011 року, яким до Державного підприємства «Маловисківський спиртовий завод» застосовано штрафну санкцію у сумі 13    397 740 грн. в частині накладення штрафу в розмірі 6    303 893,04 грн.; в іншій частині позову в задоволенні відмовлено.

Приймаючи такі рішення, суди, врахувавши висновки, викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09 листопада 2015 року, який, скасовуючи рішення судів у даній справі та направляючи останню на новий розгляд, зазначив, що ними не надано оцінки її обставинам (вчиненому позивачем порушенню) в контексті статті 250 Господарського кодексу України (далі - ГК України), а також, зважаючи на обсяг наявного щоденного понадлімітного залишку готівки в касі позивача й положення статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12 червня 1995 року №436/95 (далі - Указ №436/95), прийшли до висновку, що розмір застосовуваної до нього штрафної санкції має становити 7 093 846,96 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судами рішеннями, Інспекція звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просила їх скасувати в частині задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, встановлені в акті перевірки, і прийняти в цій частині нове рішення про відмову в їх задоволенні.

При цьому зміст касаційної скарги свідчить, що відповідачем рішення судів попередніх інстанцій оскаржуються лише в частині задоволення позовних вимог, а відтак відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) саме в цій частині вони й підлягають касаційному перегляду.

Позивач своїм правом на подання письмових заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не скористався.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України.

Переглянувши судові рішення та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд приходить до наступного висновку.

Судами встановлено, що у період з 29 листопада 2010 року по 06 січня 2011 року Контрольно-ревізійним управлінням в Кіровоградській області відповідно до плану контрольно-ревізійної роботи на 4 квартал 2010 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за 2008-2010 роки, за результатами якої складено акт від 14 січня 2011 року №07-09/2, в якому, в свою чергу, зафіксовано порушення Підприємством вимог пунктів 3.5, 5.2, 7.23 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 (далі - Положення №637).

За змістом акту ревізії порушення вказаних норм Положення №637 полягало у тому, що позивач перевищив ліміт залишку готівки за період з 01 січня 2008 року по 30 листопада 2010 року в загальній сумі 6 698 870 грн.; при цьому протягом періоду, що ревізувався, ліміт зберігання готівки в касі Підприємства не встановлювався, а тому відповідно до пункту 5.8 Положення №637 вважається нульовим й у цьому разі вся готівка, що перебуває в його касі на кінець робочого дня і не здана Підприємством відповідно до вимог Положення, вважається понадлімітною.

На підставі акту ревізії Інспекцією винесено податкове повідомлення-рішення від 18 березня 2011 року №0000092320 про застосування до Підприємства штрафних (фінансових) санкцій в сумі 13 397 740 грн. відповідно до статті 1 Указу №436/95.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою на час спірних відносин визначало Положення №637, відповідно до пункту 5.2 якого установлення ліміту каси проводиться підприємствами самостійно на підставі розрахунку встановлення ліміту залишку готівки в касі (додаток 8), що підписується головним (старшим) бухгалтером та керівником підприємства (або уповноваженою ним особою). До розрахунку приймається строк здавання підприємством готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках, визначений відповідним договором банківського рахунку. Для кожного підприємства та його відокремленого підрозділу складається окремий розрахунок встановлення ліміту залишку готівки в касі.

Установлений ліміт каси затверджується внутрішніми наказами (розпорядженнями) підприємства. Для відокремлених підрозділів ліміт каси встановлюється і доводиться до їх відома відповідними внутрішніми наказами (розпорядженнями) підприємства - юридичної особи.

За змістом пункту 5.8 Положення №637 якщо підприємством ліміт каси не встановлено (незалежно від причин такого невстановлення), то ліміт такої каси вважається нульовим. У цьому разі вся готівка, що перебуває в його касі на кінець робочого дня і не здана підприємством відповідно до вимог цього Положення, вважається понадлімітною.

Пунктом 1 Указу №436/95 установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.

Як вже вказувалось в цій постанові та враховано судами, скасовуючи рішення судів у даній справі та направляючи останню на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 09 листопада 2015 року, погодившись із висновком про допущення позивачем порушення, як такого, порядку зберігання готівки в касі Підприємства, разом з тим зазначив, що ними не надано оцінки вчиненому порушенню в контексті статті 250 ГК України, згідно з якою адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Відтак, надавши оцінку обставинам справи в контексті зазначеної норми законодавства й зважаючи на наявний в касі Підприємства залишок готівки в сумі 3 546 923,48 грн., суди встановили, що розмір застосовуваної до нього штрафної санкції має становити 7 093 846,96 грн.

Враховуючи викладене, висновок судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Маловисківської міжрайонної державної податкової інспекції в Кіровоградській області від 18 березня 2011 року в частині застосування до Підприємства штрафу в сумі 6 303 893,04 грн. ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи ж касаційної скарги не спростовують мотивів, покладених судами в основу оскаржуваних рішень, й не свідчать про неправильне застосування ними норм матеріального права або ж порушення процесуальних норм, а фактично зводяться лише до переоцінки встановлених судами обставин справи, що, в свою чергу, не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 327, 341, 343, 349, 355 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Маловисківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді	С.С. Пасічник І.А. Васильєва   В.П. Юрченко