22-ц/804/1954/20 
                                                                                263/4394/17 
                                               
Головуючий у 1 інстанції Ковтуненко В.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

      30 червня 2020 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                   Головуючого суді Принцевської В.П.
                   суддів Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.
                   секретар Сидельнікова А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське»,         
В С Т А Н О В И В:
       У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП.
       В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що 19 січня 2017 року о 16 годині 00 хвилин водій, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті вулиці Купріна та вулиці Троїцька у Центральному районі м. Маріуполя Донецької області, не рівнозначних доріг, не надала перевагу в русі та скоїла зіткнення з автомобілем РУТА, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Власником автомобіля РУТА є він, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушила п.16.11 ПДР України. Автомобіль позивача РУТА, державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав значні механічні пошкодження. Вважає, що в наслідок дорожньо-транспортної пригоди йому також завдано моральну шкоду. Відповідачка не бажає добровільно відшкодувати завдану шкоду. Просить стягнути з відповідачки матеріальну шкоду в розмірі 93527,96 гривень, розмір втраченої вигоди в сумі 1440 гривень, моральну шкоду в розмірі 10000 гривень, а також витрати на правовому допомогу, проведення товарознавчої експертизи та судового збору у загальній сумі 5075,28 гривень.
        Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 березня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 80979,35 гривень, витрати із складання звіту про оцінку у розмірі 1500 гривень, моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень, судовий збір у розмірі 1255,28 гривень, а всього 90734 (дев`яносто тисяч сімсот тридцять чотири) гривні 63 копійки.
            З вказаним рішенням не погодилася відповідачка ОСОБА_1 і оскаржила його в апеляційному порядку. Вона посилалась на те, що суд ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просила скасувати оскаржуване рішення, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 

             В судовому засіданні представник відповідача повністю підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.
             Відповідач до суду не з`явився, повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином.  
             Позивач в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
             Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача і представника відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав.
       Згідно ст.22, 1166, Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       Відповідно до ч.2 ст.1187 Цивільного Кодексу України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній підставі (право власності, інше речове право, тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.
       Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
       Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
          Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
        Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень згідно яких відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становите в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.
         Згідно ч.ч.1-3 ст.22 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) особа, якій заподіяно збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
         Згідно з роз`ясненнями, наданими у п.п.14,15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року №4 ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
         Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону N 1961-ІУ, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
        Судом встановлено, що 19 січня 2017 року о 16 годині 00 хвилин водій, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті вулиці Купріна та вулиці Троїцька у Центральному районі м. Маріуполя Донецької області, не рівнозначних доріг, не надала перевагу в русі та скоїла зіткнення з автомобілем РУТА, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
       Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16 лютого 2017 року визнано винною ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.
       Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником автобусу марки РУТА-20, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_2 .
       Згідно до звіту №872/17 від 01.03.2017 року про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, сума матеріальної шкоди, спричиненої власнику колісного транспортного засобу РУТА, державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 48486,36 гривень.
       Згідно калькуляції №782-17 від 03 березня 2017 року, складеної ФОП ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту складає 92087,94 гривень.
       Згідно акту та квитанцій наданих позивачем вбачається, що на відновлення автомобілю сплачено 98979,35 гривень, а саме:
- акт виконаних робіт на загальну вартість послуг на суму 98978,35 гривень;
- копія товарного чеку №112 від 15.03.2017 року на суму 3485 гривень;
- копія товарного чеку №132 від 20.03.2017 року на суду 10900 гривень;
- акт виконаних робіт від 25.05.2017 року на суму 21199,35 гривень;
- копія товарного чеку № ЕН-0003309 від 21.04.2017 року на суму 178 гривень;
- копія товарного чеку № ЕН-0003285 від 20.04.2017 року на суму 1200 гривень;
- копія товарного чеку № ЕН-0003133 від 19.04.2017 року на суму 2473 гривень;
- копія товарного чеку № ЕН-0002435 від 11.04.2017 року на суму 8176 гривень;
- копія товарного чеку № ЕН-0003705 від 10.05.2017 року на суму 13955 гривень;
- копія товарного чеку № ЕН-0002154 від 06.04.2017 року на суму 15307 гривень;
- копія товарного чеку № ЕН-0002110 від 13.03.2017 року на суму 5967 гривень;
- копія товарного чеку № ЕН-0004167 від 12.05.2017 року на суму 6289 гривень;
- копія товарного чеку № ЕН-0003442 від 16.05.2017 року на суму 439 гривень;
- копія товарного чеку № ЕН-0003589 від 16.05.2019 року на суму 520 гривень;
- копія товарного чеку № ЕН-0004254 від 16.05.2017 року на суму 6400 гривень;
- копія товарного чеку № ЕН-0003641 від 17.05.2017 року на суму 1560 гривень;
- копія товарного чеку № ЕН-0003781 від 23.05.2017 року на суму 931 гривень.
        Згідно договору №225 про проведення оцінки шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , останнім за складання звіту про оцінку КТЗ РУТА-20, д/н НОМЕР_2 , сплачено 1500 гривень, що також підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №225 від 28.01.2017 року.
        Відповідно до договору оренди від 17 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чекіда О.А., ОСОБА_2 передав в оренду ТОВ «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402» за плату транспортний засіб марки РУТА, рік випуску 2008 року, державний номерний знак НОМЕР_2 .
         Згідно мирової угоди від 14.04.2017 року укладеною між ОСОБА_1 та ТОВ «маріупольське АТП 11402» в особі ОСОБА_2, останній отримав від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 18000 гривень в рахунок відшкодування товариству з обмеженою відповідальністю матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 19.01.2017 року.
         Судом правильно встановлено, що в результаті вищевказаного ДТП позивачу ОСОБА_2 було спричинено моральну шкоду, яку він зазнав у зв`язку із пошкодженням свого майна, яке приносило йому дохід. Моральна шкода виразилася в душевних стражданнях та хвилюваннях позивача, інших негативних емоціях, які він пережив через вказану пригоду. 
         Враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення вказаної вимоги та стягнення з відповідачки на користь позивача 5000 гривень у відшкодування моральної шкоди.
      Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
                Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги і дійшов висновку, що вони є частково  обґрунтованими.
   Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
   Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
           Апеляційний суд вважає, що суд дійшов передчасного висновку про можливість стягнути з відповідачки на користь позивача вартість відновленого ремонту пошкодженого автобусу.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. 
Вказаний висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, який викладено в Постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року №61-39657св18 справа № 227/2552/17.
Суд встановивши, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхове товариство «Іллічівське», не врахував, що коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
За таких обставин суд дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача майнової шкоди без урахування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто до вирішення питання про відшкодування заподіяної шкоди за рахунок страховика.
Таким чином суд не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог про відшкодування матеріальної шкоди, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.
          З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 березня 2020 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди і ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 93527,96 грн. в відшкодування матеріальної шкоди  відмовити.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
           Апеляційний суд вважає необхідним скасувати рішення суду в частині стягнення з відповідачки на користь позивача витрат із складання звіту про оцінку та змінити в частині визначення розміру судових витрат на оплату правової допомоги і судового збору. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в відшкодування судових витрат 223,50 грн.  пропорційно задоволеним вимогам. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
             Також, апеляційний суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1882,93 грн. в відшкодування витрат на оплату судового збору при зверненні з апеляційною скаргою і на користь держави недоплачену апелянткою суму судового збору в розмірі 1283,79 грн.
         
             Керуючись ст.376, ст.381, ст.382 ЦПК України, апеляційний суд

                                                              ПОСТАНОВИВ:

        Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити чакстково.
        Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 березня 2020 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, витрат із складання звіту про оцінку та змінити в частині визначення розміру судових витрат.
         В задоволенні позовних вимог про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 93527,96 грн. в відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.
         Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в відшкодування судових витрат 223,50 грн. в відшкодування судових витрат пропорційно задоволеним вимогам.
         В іншій частині рішення суду залишити без змін.
         Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1882,93 грн. в відшкодування витрат на оплату судового збору при зверненні з апеляційною скаргою.
         Стягнути з ОСОБА_2 1283,79 грн. судовий збір на користь держави.

         Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

            Судді