ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4885/20                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 вересня 2020 року                                                                                            м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                                                       Бєлової Л.В.
суддів:                                                                                           Аліменка В.О.,
                                                               Безименної Н.В.   

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: Відділ містобудування та архітектури Виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району та Виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району, про скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив: 
- скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 19.05.2020 ВП №61570785 про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 №810/4566/17 про зобов`язання Відділу містобудування та архітектури Виконавчого комітету Вишневої міської ради внести зміни до містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, затверджених рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради №56/33 від 09.10.2017, зазначивши в них планувальні обмеження (прибережні захисні смуги);
- скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28.05.2020 ВП №61274367 про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 №810/4566/17 про зобов`язання Виконавчого комітету Вишневої міської ради внести зміни до містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, затверджених рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради №56/33 від 09.10.2017, зазначивши в них планувальні обмеження (прибережні захисні смуги).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково:
Закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Відділ містобудування та архітектури Виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району та Виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району, про скасування постанов.
Роз`яснено позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.
Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження скасувати, прийняти нове рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права. 
Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що норма статті 140 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для відшкодування судових витрат з датою звернення позивача до адміністративного суду та з датою задоволення відповідачем вимог позивача. Необхідність зазначення в рішенні органу ДВС реквізитів судової справи даною нормою ен вимагається. При цьому, позивачем надано до суду всі належні докази на підтвердження понесених витрат на сплату судового збору та правову допомогу. 
Відповідно до ч. 1  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Незважаючи на те, що в прохальній частині апеляційної скарги позивач просить скасувати повністю ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року про закриття провадження, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянтом оскаржується відповідна ухвала суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат. 
Відтак, оскільки ухвала Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року в частині безпосередньо закриття провадження у справі не є предметом апеляційного оскарження, колегія суддів вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо правомірності відмови у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат.
30 вересня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Виконавчого комітету Вишневої міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа підтримує позицію суду першої інстанції. 
Відповідно до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02 червня 2020 року (згідно зі штампом на конверті) ОСОБА_1 було направлено до Київського окружного адміністративного суду позовну заяву, яка була зареєстрована судом першої інстанції 11 червня 2020 року за вх. № 5047/20. 
В адміністративному позові ОСОБА_1 просив: 
- скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 19.05.2020 ВП №61570785 про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 №810/4566/17 про зобов`язання Відділу містобудування та архітектури Виконавчого комітету Вишневої міської ради внести зміни до містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, затверджених рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради №56/33 від 09.10.2017, зазначивши в них планувальні обмеження (прибережні захисні смуги);
- скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28.05.2020 ВП №61274367 про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 №810/4566/17 про зобов`язання Виконавчого комітету Вишневої міської ради внести зміни до містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, затверджених рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради №56/33 від 09.10.2017, зазначивши в них планувальні обмеження (прибережні захисні смуги).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року позовну заяву було залишено без руху, встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: Відділ містобудування та архітектури Виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району та Виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району, про скасування постанов. 
06 липня 2020 року до Київського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про відмову від позову внаслідок задоволення його відповідачем та закриття провадження у справі. 
У даній заяві позивач, зокрема, зазначив, що постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 24.06.2020 ВП №61570785 про результат перевірки законності виконавчого провадження скасовано постанову від 19.05.2020ВП №61570785 про закінчення виконавчого провадження, а також постановою від 24.06.2020 ВП №61274367 про результат перевірки законності виконавчого провадження скасовано постанову від 28.05.2020 ВП №61274367 про закінчення виконавчого провадження. Позивач звернув увагу на те, що постановами державних виконавців Єжова М.В. та Сютко Я.І. від 25.06.2020 ВП №61570785, від 24.06.2020 ВП №61274367 виконавчі провадження відновлені. Таким чином, на думку позивача, його вимоги до відповідача задоволені відповідачем після подання позовної заяви та відкриття провадження у справі.
Також, у вищевказаній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати з сплати і судового збору в розмірі 1681,60 грн та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 17 500 грн. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково:
Закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Відділ містобудування та архітектури Виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району та Виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району, про скасування постанов.
Роз`яснено позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.
Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат при постановленні ухвали про закриття провадження у справі, суд першої інстанції вказав, що постанови від 19.05.2020 ВП №61570785 та від 28.05.2020 ВП №61274367 про закінчення виконавчого провадження скасовані начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внаслідок розгляду скарг ОСОБА_1 , а не внаслідок задоволення позову після подання позовної заяви, тому у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат слід відмовити.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої  статті 140 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.
З аналізу вищенаведеного положення  статті 140 КАС України, колегія суддів звертає увагу на те, що підстави для відшкодування судових витрат при відмові від позову пов`язуються з фактом його задоволення саме після звернення із позовною заявою до суду.
З матеріалів справи вбачається, що позовна заява ОСОБА_1 зареєстрована судом 11 червня 2020 року за вх. № 5047/20, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції Київського окружного адміністративного суду.
Провадження у адміністративній справі було відкрито ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року.
Разом з тим, постанови начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ВП №61570785 та ВП №61274367, якими було скасовано оскаржувані в межах даної справи постанови від 19.05.2020 року ВП №61570785 та від 28.05.2020 року ВП №61274367 про закінчення виконавчих проваджень, було прийнято 24 червня 2020 року, тобто після подання позовної заяви та відкриття провадження у справі, що свідчить про відповідність таких обставин вимогам  статті 140 КАС України.
Колегія суддів вважає, що факт скасування спірних постанов про закінчення виконавчих проваджень з ініціативи відповідача безпосередньо після відкриття провадження у справі, можливо розцінювати як задоволення позову відповідачем після подання позовної заяви, а відтак можливість застосування  статті 140 КАС України  до спірних правовідносин, оскільки, як вже було зазначено вище, законодавець пов`язує можливість відшкодування судових витрат саме з фактом задоволення позову відповідачем після подання позовної заяви. 
Відтак, оскільки в диспозиції статті 140 КАС України законодавець пов`язує право позивача на відшкодування судових витрат з фактом задоволення позову відповідачем, яке мало місце після подання позовної заяви, що відповідає обставинам даної справи, то висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат є помилковими. 
Враховуючи викладене нормативне регулювання, судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено в задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат, яка на переконання колегії суддів, підлягає задоволенню.
Статтею 132 КАС України  визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до    ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається з аналізу наведених правових норм, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
З матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_1 - адвокатом В.І. Жадобіним разом з позовною заявою було надано документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, серед яких: ордер серії КС № 633629, договір № 114 МВ-АО про надання правничої (правової ) допомоги від 14 січня 2019 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, заявка № 5 від 28 травня 2019 року на надання юридичних послуг за договором № 114 МВ-АО про надання правничої (правової ) допомоги від 14 січня 2019 року, акт № 5 приймання юридичних послуг від 02 червня 2020 року, в якому зазначено перелік наданих юридичних послуг та вчинених дій, строк виконання, а також погодинну вартість виконання послуг всього на суму 17  500 грн. 
Також, до заяви про відмову від позову та стягнення з відповідача витрат, позивачем було долучено копію квитанції про сплату 17  500 грн., призначення у квитанції відповідає номеру договору, акту про надання послуг та номеру судової справи. 
Колегія суддів, із врахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.09.2019 року у справі № 810/2760/17, вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Як вбачається з матеріалів справи, розмір понесених ОСОБА_1 витрат в сумі 17 500,00 грн. підтверджується належними та допустимими в розумінні    КАС України    доказами. Крім того, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а також значенням справи для сторони.
До того ж, у контексті наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приписи    КАС України    покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Таким чином, відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.
Водночас, відповідачем не було подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Так, відповідачем лише 07 липня 2020 року було подано відзив на заяву про відмову від позову і стягнення з відповідача витрат, в якому вказав, що позивач, зловживаючи своїми правами, подано позов про стягнення витрт, які мають очевидно штучний характер та не мали місце при подачі позовної заяви. Однак, ані належних доказів або обґрунтувань на підтвердження відповідних обставин, ані клопотання про зменшення витрат та доводів щодо їх не співмірності, відповідачем не було надано як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду. 
Щодо твердження третьої особи - Виконавчого комітету Вишневської міської ради про те, що ОСОБА_1 сам є адвокатом, а тому має можливість самостійно захищати свої права в Київському окружному адміністративному суді, колегія суддів зазначає, що можливість захищати себе особисто є правом особи, а не її обов`язком. Так,  Конституцією України  встановлено, що кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Таким чином, наявність у особи права на здійснення адвокатської діяльності жодним чином не може зобов`язувати її захищати свої права особисто, а не через представника.
Відтак, загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, яка є документально підтвердженою та підлягає відшкодуванню позивачу складає 17  500 грн.
Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання позовної заяви  сплачено судовий збір згідно з квитанціями № 39558 та № 39581 від 22 червня 2020 року по 840,80 грн. кожна, всього в сумі 1681,60 грн., а також за подання апеляційної скарги згідно з квитанцією № 18062 від 17 липня 2020 року в сумі 2  102,00 грн. Таким чином, всього за подання позовної заяви та апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у сумі 3  783,60 грн.
У частині 7  статті 139 КАС України  зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В контексті викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта щодо наявності права ОСОБА_1 на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та сплаченого судового збору, на підтвердження чого представником позивача надано докази, які відповідають вимогам  статтям 73-76 КАС України.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення клопотання позивача про стягнення судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: Відділ містобудування та архітектури Виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району та Виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району, про скасування постанов. 
Згідно з положеннями  ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення судових витрат.
Керуючись ст.  243,  315,  317,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року - задовольнити частково. 
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року - скасувати в частині відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення судових витрат. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (код ЄДРПОУ: 43315302, місцезнаходження: 02002, м.Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3  783,60 грн. (три тисячі сімсот вісімдесят три гривні шістдесят копійок) та витрат на правову допомогу у розмірі 17  500,00 грн. (сімнадцять тисяч п`ятсот гривень).
У решті ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 30.09.2020.

Головуючий суддя                                                                                                                                              Л.В. Бєлова

Судді                                                                                                                                                                                          В.О. Аліменко,

                                                                                                      Н.В. Безименна