П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  935/222/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Янчук В.В.  
Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
05 серпня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 19 травня 2020 року  (складене 19 травня 2020 року у м. Коростишів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Інспектора 1 батальйону 1 роти УПП в Житомирській області лейтенант поліції Попова Олександра Сергійовича (далі - відповідач), третя особа - Департамент патрульної поліції (далі - третя особа) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, 
В С Т А Н О В И В :
позивач 31.01.2020 звернувся із позовом до Коростишівського районного суду Житомирської області в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2038646 від 29.01.2020. 
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 19.05.2020 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що під час зупинки позивач не погоджувався із твердженням поліцейських про вчинення ним правопорушення, проте, протокол про адміністративне правопорушення згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП складено не було.          Також вказує на відмінності у часі та адресі здійснення правопорушення зафіксовані приладом TruCam та зазначені в оскаржуваній постанові щодо вчинення правопорушення у зв`язку з чим фотофіксація здійснена приладом TruCam не підтверджує вчинення позивачем правопорушення вказаного у постанові. 
Крім того, позивач вказує на неналежність наданих відповідачем доказів, а саме відеозаписів наданих відповідачем до суду першої інстанції разом із відзивом на позов та вказує на відсутність посилань у оскаржуваній постанові на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.
Також позивач вказує на те, що інспектором під час здійснення зупинки було проігноровано його бажання скористатись правничою допомогою, що порушило його права та порядок розгляду справи.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення працівником поліції прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача після чого водію було роз`яснено права особи яка притягається та пред`явлено документи на прилад TruCam. Також вказано, що в якості доказу перевищення швидкості є відповідне фото та відеозапис, на якому зафіксовано номерний знак транспортного засобу, що перевищив встановлені Правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму для населеного пункту.
Крім того, відповідачем вказано на наявні об`єктивні дані щодо підтвердження географічної локації транспортного засобу, що відображені роздруківкою файлу 1556789507_98000_0502_093147.jmf з пристрою, на якому зокрема, вказана система географічних координат.
Зазначено також, що п. 6 оскаржуваної постанови серії ЕАК №2038646 зазначено час вчинення правопорушення 09.17, що відповідає даним з приладу TruCam.
Стосовно використання приладу TruCam відповідачем вказано, що чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції пройшли повірку.
Згідно відомостей з офіційного сайту Патрульної поліції України на А/Д "Київ – Чоп" з 72 км по 128 км може здійснюватися фіксація. Також встановлені дорожні знаки, які повідомляють водія про те, що на цій ділянці можливе вимірювання швидкості, тобто використання приладів фото- відеофіксації.
03.08.2020 до суду надійшло клопотання представника позивача – Василевської О. А. про розгляд справи без участі апелянта та його представника. Також просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлені та неоспорені  сторонами такі обставини. 
Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2038646 від 29.01.2020 ОСОБА_1 29.01.2020 о 09 год 17 хв., керуючи автомобілем Hyundai І20 д.н. НОМЕР_1 на 106 км 700 м. автодороги М-06 Київ - Чоп рухався в зоні дії дорожнього знаку 3.29 ПДР "Обмеження максимальної швидкості" 50 км/год рухався зі швидкістю 85 км/год, при цьому перевищив встановлену швидкість на 35 км/год. Швидкість зафіксовано спец. приладом Trucam 000521, чим порушив п. 12.9.б - перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху передбачена знаками 3.29,3.31,30.3. та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Даною постановою на позивача накладено стягнення у виді штрафу в сумі 255,00 грн. 
Приймаючи оскаржуване рішення  суд першої інстанції дійшов висновку,  що ОСОБА_1 було порушено п. 12.9 б Правил дорожнього руху, а тому зазначене вказує на правомірність винесеної відносно позивача постанови про притягнення до адміністративної відповідальності на підставі ч.1 ст. 122 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується з  висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII  вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3   Правил дорожнього руху затверджених  Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306  (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 33.3 "Заборонні знаки" розділу 33 ПДР "Дорожні знаки" вказано, що знак 3.29 "Обмеження максимальної швидкості" забороняє рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.
Зона дії знака — від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, — до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.
Відповідно до пункту 12.9 б розділу 12 "Швидкість руху" ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 Знак 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 Знак 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положенням ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в адміністративному судочинстві, згідно ч. 1 ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показаннями свідків.
Згідно оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, а саме, за перевищення швидкості в межах населеного пункту.
На підтвердження вчинення позивачем вказаного правопорушення, відповідачем, до суду першої інстанції надано відеозапис та фотознімок з приладу TruCam, яким зафіксовано, що автомобіль марки "Hyundai І20" д.н. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 85 км./год. при обмеженні до 50 км./год.
Таким чином, вчинення позивачем вказаного у постанові серії ЕАК №2038646 від 29.01.2020 правопорушення підтверджується фото- та відеодоказами зафіксованими приладом TruCam.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач вказує на відмінності у часі та адресі здійснення правопорушення зафіксовані приладом TruCam та зазначені в оскаржуваній постанові щодо вчинення правопорушення у зв`язку з чим фотофіксація здійснена приладом TruCam не підтверджує вчинення позивачем правопорушення вказаного у постанові. 
Проте, у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2038646 від 29.01.2020 вказаний час вчинення позивачем правопорушення 09 год 17 хв, що збігається із часом вчинення правопорушення  зафіксованим приладом TruCam.
Доводи позивача про невідповідність місця вчинення правопорушення спростовуються наданою відповідачем дислокацією кількості приладів TruCam та ділянок, де здійснюється фіксація з офіційного сайту Патрульної поліції України.
Стосовно доводів позивач про неналежність наданих відповідачем доказів, а саме відеозаписів наданих відповідачем до суду першої інстанції разом із відзивом на позов та відсутність посилань у оскаржуваній постанові на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис суд зазначає, що у постанові ЕАК №2038646 від 29.01.2020 вказано, що до постанови додається фото, а порушення зафіксоване приладом TruCam 000521.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що запис з лазерного вимірювача швидкості TruCam 000521 відповідачем демонструвався позивачу та був врахований відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, тобто покладений в основу оскаржуваної постанови.
З огляду на викладене, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що відеозапис фіксації правопорушення, здійсненого лазерним вимірювачем швидкості TruCam 000521 є недопустимим доказом в розумінні ст. 74 КАС України.
Частиною 1 ст. 72 КАС України вказано, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 73 КАС України).
Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 74 КАС України).
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 40 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Отже, наданий відповідачем відеозапис здійснений відеотехнікою, яка закріплена на форменому одязі працівника поліції є належним доказом, який підтверджує, що автомобілем Hyundai І20 д.н. НОМЕР_1 під час вчинення правопорушення керував ОСОБА_1 та підтверджує проведення належного розгляду справи працівником поліції. 
У своїх доводах в апеляційній скарзі позивач вказав про те, що він не погоджувався із твердженням поліцейських про вчинення ним правопорушення, проте, протокол про адміністративне правопорушення згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП працівниками поліції складено не було.
Відносно даного аргументу колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 3 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Частиною 5 ст. 258 КУпАП вказано, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Відтак, вказаною нормою чітко вказано, що у випадку притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, протокол про адміністративне правопорушення не складається.
Стосовно посилань позивача на те, що інспектором під час здійснення зупинки було проігноровано бажання позивача скористатись правничою допомогою, що порушило його права слід вказати, що вказана обставина не спростовує факту вчинення позивачем вказаного правопорушення та не впливає на правову кваліфікацію справи.
Крім того, колегія суддів не приймає посилання позивача на порушення відповідачем процедури розгляду справи, в якості підстави для скасування оскарженої постанови про накладення адміністративного стягнення, оскільки зазначене не спростовує факту вчинення позивачем порушення п. 12.9 б ПДР України.
Отже, враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого п. 12.9 б ПДР, а тому відповідачем правомірно винесено відносно позивача постанову про притягнення до адміністративної відповідальності на підставі ч.1 ст. 122 КУпАП.
На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні заявлених позовних вимог.
Оскільки доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 19 травня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.