ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року	Львів	Справа № 460/4434/20 пров. № А/857/9300/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                         Большакової О.О.,
суддів                                                             Кушнерика М.П., Качмара В.Я., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові адміністративну справу адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року про зупинення провадження у справі (суддя першої інстанції Нор У.М., м. Рівне, повний текст складено 19.06.2020),

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання протиправними дій щодо не проведення нарахування та виплати їй із 17 липня 2018 року щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, віднесеній до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі, що дорівнює 40 % від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року; зобов`язання нарахувати та виплатити їй із 17 липня 2018 року щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, віднесеній до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі, що дорівнює 40 % від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року провадження в адміністративній справі № 460/4434/20 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 510/1286/16-а.
Із таким судовим рішенням не погодилася позивач та подала апеляційну скаргу. Вважає, таку ухвалу незаконною і необгрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права. Просить скасувати ухвалу та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи незгоду, апелянт зазначає, що спір у даній справі не є подібним спору у справі № 510/1286/16-а, оскільки різним є об`єкт і предмет правового регулювання та умови застосування правових норм. Зазначає, що предметом спору, що розглядається є визнання дій протиправними та зобов`язання органу соціального захисту населення нарахувати та виплатити щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі, віднесеній до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі, що дорівнює 40 % від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, а саме оспорюються дії відповідача, які мали місце у 2020 році. Однак, предметом розгляду у справі № 510/1286/16-а є визнання неправомірними дій управлівння ПФУ щодо неврахування для обчислення пенсії сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій до державних, професійних і ювілейних свят та інших виплат; зобов`язання управлівння ПФУ здійснити перерахунок пенсії як державному службовцю з дати її  призначення – 17 липня 2009 року на виконання статті 37 Закону України «Про державну службу» з урахуванням середньомісячної суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій до державних, професійних і ювілейних свят та інших виплат за 24 календарних місяця. 
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Судом було призначено апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження без виклику сторін. 
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів. 
Зупиняючи провадження у цій справі до розгляду справи № 510/1286/16-а, у якій Велика Палата Верховного Суду 26 червня 2019 року винесла ухвалу про прийняття справи до розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що застосування шестимісячного строку звернення до суду у соціальних спорах є винятковою проблемою.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з урахуванням наступного.
Пунктом 5 частини 2 статті 236 КАС України передбачено, що суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.
Тлумачення визначення «подібні правовідносини» міститься у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 (справа № 802/3999/15-а), від 03.07.2019 (справа № 826/27404/15).
Відповідно до яких, подібність правовідносин, зокрема, означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
Позивач у цій справі оскаржує бездіяльність відповідача щодо невиплати щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до статті 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», чинність якої відновлена рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-рп/2018.
Натомість, предметом спору у справі № 510/1286/16-а є визнання неправомірними дій управління Пенсійного фонду щодо неврахування для обчислення пенсії сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій до державних, професійних і ювілейних свят та зобов`язання управління Пенсійного фонду здійснити перерахунок пенсії державного службовця на виконання статті 37 Закону України «Про державну службу» з урахуванням сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій до державних, професійних і ювілейних свят, а предметом розгляду - питання щодо подачі позовної заяви з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною першою статті 99 КАС України.
Наведене свідчить про те, що обставини, встановлені у справі, що розглядається, не є подібними до обставин, встановлених у справі № 510/1286/16-а, до набрання законної сили рішенням суду у якій, суд першої інстанції зупинив провадження.
Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо необхідності зупинення провадження у цій справі на підставі пункту 5 частини 2 статті 236 КАС України.
З урахуванням наведеного та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, апеляційну скаргу слід задовольнити та скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року про зупинення провадження у справі скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	В. Я. Качмар