Справа № 755/12518/18                                                                                                                              Головуючий в суді І інстанції Арапіна Н.Є. 
Провадження № 22ц-824/5105/2020                                                                                                          Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2020 року                                                                                                                                                         м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Поливач Л.Д.,
за участі секретаря Гановської А.М.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 за участю третіх осіб Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Есталіни Анатоліївни, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косарєвої Тетяни Вячеславівни, Державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Радіонової Лідії Іванівни, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни, державного реєстратора філії Комунального підприємства Главанської сільскої ради «Абсолют» у м. Києві Хмельницького Сергія Юрійовича про визнання договорів купівлі-продажу недійсними,
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2018 року представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсним договори купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1 та  земельної ділянки, яка розташована за тією ж адресою, від 22 лютого 2018 року, укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , застосувати наслідки недійсності укладених правочинів шляхом скасування зобов`язання внести в державний реєстр іпотек запис про державну реєстрацію обтяження - іпотека нерухомого майна ОСОБА_5 щодо вказаних садового будинку і земельної ділянки, де іпотекодержатель - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», зобов`язати внести в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження - заборону на вказане нерухоме майно ОСОБА_5 на відповідно до договору іпотеки від 14 листопада 2007 року, а також зобов`язати внести в державний реєстр іпотек та єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію обтяження іпотеки та обтяження у вигляді заборони на це нерухоме майно.
Свої вимоги мотивував тим, що 14 листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-007/204/2007, відповідно до умов якого надав позичальнику кредит у розмірі 80 000,00 доларів США строком до 14 листопада 2022 року, та одночасно з метою забезпечення належного виконання кредитного договору між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № PCL-007/204/2007 садового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, що розташована за тією ж адресою, площею 0,0621 га, які належали ОСОБА_5 на праві власності. 
12 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 9346, за яким запропоновано звернути стягнення на вказані предмети іпотеки.
07 червня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір відступлення права вимоги зокрема за вказаним договором іпотеки із правом звертати стягнення на заставне майно. 
Вказує, що 11 квітня 2018 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гевел О.О. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 56146821 з примусового виконання виконавчого напису № 9346 від 12 жовтня 2009 року та зроблено запити щодо права власності на іпотечне майно і згідно отриманої з реєстрів інформації товариству стало відомо про відчуження 12 березня 2018 року ОСОБА_3 цього майна без згоди іпотекодержателя. Крім цього, банком було отримано інформацію, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак 22 лютого 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, а 12 березня 2018 року ОСОБА_3 було передано це майно в іпотеку ОСОБА_4   за договором, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Косарєвою Т.В. та зареєстрованим в реєстрі № 359. 
Вказує, що ОСОБА_5 не міг бути стороною у договорі купівлі-продажу іпотечного майна, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і правочин про відчуження іпотечного майна без згоди іпотекодержателя є недійсним.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись із цим рішенням, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає зокрема те, що місцевий суд належним чином не дослідив наявних у матеріалах справи доказів про те, що оскаржувані договори укладені з порушенням вимог Закону, крім того вважає необґрунтованим висновок суду про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не було зареєстровано право іпотекодержателя і не внесено такого запису до реєстру, оскільки товариством було набуто права іпотекодержателя на підставі договору про відступлення прав вимоги і цей договір є чинним, через що вважає оскаржуване рішення суду необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.
У свою чергу, представник ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується із висновками суду першої інстанції, вказує про необґрунтованість доводів апелянта та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів реєстрації заборони відчуження об`єкта обтяження на підставі договору про відступлення права вимоги, тобто не доведено право вимагати визнання недійсними спірних договорів, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України .
Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 14 листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-007/204/2007, відповідно до умов якого надав позичальнику кредит у розмірі 80 000,00 доларів США строком до 14 листопада 2022 року, та одночасно з метою забезпечення належного виконання кредитного договору між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № PCL-007/204/2007 садового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, що розташована за тією ж адресою, площею 0,0621 га, які належали ОСОБА_5 на праві власності (а.с.14-22, том 1). 
Також у Державний реєстр іпотек було внесено реєстраційний запис на підставі договору іпотеки від 14 листопада 2007 року та зазначено іпотекодержателем ЗАТ «ОТП Банк» (а.с.23, том 1). 
Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено реєстраційний запис на підставі договору іпотеки про заборону відчуження об`єкта обтяження садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 6027145), та земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, площа 0,0621 га, цільове призначення - ведення садівництва (реєстраційний номер 60227338), які належить ОСОБА_5 (а.с. 24, 25, 26, 27, том 1).
12 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 9346, за яким запропоновано звернути стягнення на предмети іпотеки -спірні садовий будинок та земельну ділянку (а.с.28, том 1).
28 травня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набув право вимоги за кредитним договором № ML-007/204/2007 (а.с.29-35, 36, том 1).
 07 червня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір відступлення права вимоги за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись правом звертати стягнення на заставне майно (а.с.37-38, 39, том 1).
11 квітня 2018 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гевел О.О.прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 56146821 з примусового виконання виконавчого напису № 9346, виданого 12 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зроблено запити щодо права власності на іпотечне нерухоме майно (а.с.40, том 1).
22 лютого 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А.  було  посвідчено договіри купівлі-продажу садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 144 та земельної ділянки, що розташована за тією ж адресою і зареєстровано в реєстрі за № 147, (а.с.49-50,51-52,183-184, том 1).
12 березня 2018 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено договіри купівлі-продажу спірних садового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.142-143,144-145,146,147 148 151 152 154, 155-156, 157, 158-159,173-174, 175-176, 177, 178,179,182, 183-184,185-186, том 1).
12 березня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки вказаних садового будинку та земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 359, № 360, № 361 (а.с.201-204, 205,206-207,208, 209-210,211, 212-213,214,215,216,217-218,231, том 1).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в державний реєстр іпотек внесено запис про іпотеку нерухомого майна ОСОБА_5 спірний садовий будинок та спірну земельну ділянку, на підставі договору відступлення права вимоги від 07 червня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстраційним № 6027395, де іпотекодержателем на підставі договору про відступлення права вимоги значиться ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а.с.96-97, том 2, а.с. 27, том 3).
19 лютого 2018 року запис про іпотеку в Державному реєстрі іпотек, запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна на підставі договору іпотеки № PCL-007/204/2007 та на підставі договору відступлення прав вимоги від 07 червня 2010 року щодо спірного нерухомого майна погашено державним реєстратором філії КП Главанської сільскої ради «Абсолют» у м. Києві Хмельницьким С.Ю. (а.с.19, 20, 21, том 2, 25-28, том 3).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посилався зокрема на те, що ОСОБА_5 не був та не міг бути стороною у договорах купівлі-продажу іпотечного майна від 22 лютого 2018 року, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.136, том 1).
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року позовні вимоги в частині застосування наслідків недійсності укладених правочинів шляхом скасування запису про право власності про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно, скасування запису про іпотеку цього нерухомого майна на підставі договору іпотеки від 12 березня 2018 року,  скасування запису про обтяження - заборони на це нерухоме майно та в частині зобов`язання внести в державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис про право приватної власності ОСОБА_5 на спірне майно залишено без розгляду.
Ухвалою цього ж суду від 22 січня 2020 року провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання внести в державний реєстр іпотек та єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про державну реєстрацію обтяжень на спірне нерухоме майно - закрито. 
Таким чином, судом першої інстанції було розглянуто по суті лише позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частині визнання недійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 22 лютого 2018 року.
Відповідно до частин першої, другої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована па набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Згідно з частинами першою-третьою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За змістом статті 25 ЦК України здатність фізичної особи мати цивільні права та обов`язки є правоздатністю. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється з її смертю.
Отже, правочини, укладені після смерті особи, але від її імені, не відповідають вимогам статті 203 ЦК України.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.
Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.
Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
За змістом пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вищевказаних вимог Закону до уваги не взяв та не врахував, що оскільки 07 червня 2010 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» отримало право вимоги зокрема за кредитним договором № ML-007/204/2007 та договором іпотеки, за яким було передано спірне нерухоме майно в іпотеку ПАТ «ОТП Банк» та було внесено відповідний запис в державні реєстри про іпотеку цього нерухомого майна, де іпотекодержателем вказано ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а оскаржувані договори купівлі-продажу, які були укладені 22 лютого 2018 року, не відповідають вимогам Закону, оскільки вчинені від імені ОСОБА_5 , який не був та не міг бути стороною у вказаних договорах купівлі-продажу іпотечного майна, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і між сторонами наявний спір щодо вказаного майна, то колегія суддів вважає, що оскаржувані договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки не відповідають вимогам статті 203 ЦК України, що є безумовною підставою для визнання їх недійсними відповідно до положень статті 215 ЦК України.
Висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів реєстрації заборони відчуження об`єкта обтяження на підставі договору про відступлення права вимоги, тобто не доведено право вимагати визнання недійсними оскаржуваних договорів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами та матеріалами справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням усіх обставин справи, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог про визнання недійсними оспорюваним договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки.
Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд - 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1 , укладений 22 лютого 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , зареєстрованим в реєстрі за № 144, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки НОМЕР_1, площею 0, 0621 га, кадастровий номер 8000000000:66:506:0008, що розташована по АДРЕСА_1 , укладений 22 лютого 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , зареєстрованим в реєстрі за № 147, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 8810 грн. 00 коп. судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                               Судді: