Справа № 465/4335/17                        Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/997/20                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 серпня 2020 року м.Львів

  Справа № 465/4335/17
   Провадження № 22ц/811/997/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,
секретар Іванова О.О.
з участю:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянув апеляційну скаргу Франківського ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
на ухвалу Франківського районного суду м. Львова, постановлену у м. Львові 6 лютого 2020 року у складі судді Кузя В.Я.,
у справі         
за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Калинець Х.Р. та зобов`язання повернути надміру виплачені кошти,-
встановив:        
22 січня 2020 року ОСОБА_2 звернувся із цією скаргою. Просить визнати рішення Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова від 23 грудня 2019 року № 38725, в частині відмови повернути йому різницю надмірно сплачених аліментів в сумі 36 371, 66 грн. - незаконним, зобов`язати Франківський відділ державної виконавчої служби повернути на рахунок боржника надмірно сплачену суму аліментів. В обґрунтування скарги посилається на те, що державним виконавцем Леськівим Б.Я. на підставі виконавчого листа № 465/5184/14-ц від 21 жовтня 2014 року відкрито виконавче провадження 50727912. 11 вересня 2019 року рішенням Франківського районного суду, за результатами розгляду його ( ОСОБА_2 ) заяви про зменшення розміру аліментів, присуджених рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2014 року, постановлено стягувати з ного ( ОСОБА_2 ) на користь ОСОБА_3 аліменти на сина - ОСОБА_4 в розмірі Ѕ частини прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку починаючи із 1 січня 2019 року, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили та видано виконавчий лист. Стверджує, що оскільки з 1 січня 2019 року державним виконавцем проводилось стягнення аліментів у розмірах, встановлених рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2014 року у розмірі 30% від усіх видів заробітку боржника, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, утворилась переплата по сплаті аліментів у розмірі 36 371,66 грн. Зазначає, що він ( ОСОБА_2 ) звернувся до державного виконавця Калиннць Х.Р. із заявою про повернення надмірно сплачених аліментів, однак 23 грудня 2019 року йому відмовлено у поверненні коштів, із посиланням на поворот виконання рішення суду. Просить задовольнити скаргу.
Ухвалою  Франківського районного суду м. Львава від 6 лютого 2020 року скаргу задоволено.
Визнано рішення державного виконавця Калинець Х.Р. Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова від 23 грудня 2020 року № 38725 в частині відмови повернути боржнику ОСОБА_2 різницю надмірно сплачених аліментів в сумі 36371, 66 гривень - протиправним.
Зобов`язано Франківський відділ державної виконавчої служби повернути на рахунок боржника ОСОБА_2 надмірно сплачену суму аліментів в розмірі 36 371 грн. у виконавчому провадженні № 50737912.
Ухвалу суду оскаржує Франківський ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права. Просить ухвалу суду скасувати. Зазначає, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження 50737912 з примусового виконання виконавчого листа № 465/5184/14-ц, виданого 21 жовтня 2014 року Франківським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на сина - ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30% від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 18 серпня 2014 року, і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 29 жовтня 2019 року ВП 50737912 у боржника відсутня заборгованість. Вказує, що згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2019 року розмір аліментів, що призначені рішенням суду від 25 вересня 2014 року на сина - ОСОБА_4 в розмірі 30% від усіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповіного віку, щомісячно, починаючи з 18 серпня 2014 року, до досягнення дитиною повноліття, змінено. Вирішено стягувати аліменти в розмірі 1/2 частини від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (50%), починаючи з 1 січня 2019 року, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням раніше виплачених аліментів за попереднім рішенням суду. Зазначає, що на підставі виконавчого листа № 465/4335/17, виданого 15 жовтня 2019 року Франківським районним судом м. Львова, 29 жовтня 2019 року державним виконавцем, на підставі ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Вказує, що листом від 23 грудня 2019 року боржнику роз`яснено права та обов`язки сторін виконавчого провадження, які передбачені у ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», однак у цьому листі нічого не вказано про відмову у повернення коштів. Стверджує, що державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості по аліментах, згідно якого у боржника ОСОБА_2 відсутня заборгованість.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Ухвала суду першої інстанції мотивована наступним.
Встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2019 року, за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, присуджених рішенням цього суду м. Львова від 12 серпня 2014 року, змінено розмір аліментів та ухвалено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на сина - ОСОБА_4 в розмірі Ѕ частини прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 1 січня 2019 року щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Рішення не оскаржувалось, набрало законної сили та видано виконавчий лист.
З 1 січня 2019 року державним виконавцем проводилось стягнення аліментів з боржника у розмірах, встановлених рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2014 року, а саме: у розмірі 30% від усіх видів заробітку боржника, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. У зв`язку з цим утворилась переплата аліментів у розмірі 36 371,66 грн.
З матеріалів справи вбачається, що 23 грудня 2019 року державним виконавцем Калинець Х.О, відмовлено боржнику ОСОБА_2 у поверненні переплачених коштів, із посиланням на відсутність прийнятого рішення про поворот виконання рішення суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. 
Згідно із ч. 6 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», стягнуті з боржника кошти, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчими документами, перераховуються боржнику (крім випадків повернення коштів іншим особам).
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Встановлено, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». 
Відповідно до ст. 11 цього Закону державний виконавець має вживати заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно із ч. 1ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця суд у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов`язати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
Згідно із ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Встановлено, що після ухвалення оскаржуваного рішення таке фактично виконане і спірні кошти перераховані заявнику.
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення скарги ОСОБА_2 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391, ЦПК України, суд,-
                       п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Франківського ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відхилити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 6 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2020 року.

Головуючий 

Судді