КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа  761/38643/ 19                                                                         Головуючий у І-й інстанції - Мальцев Д.О.
апеляційне провадження № 22-ц/824/10026/2020                               Доповідач Заришняк Г.М
 
П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
03 вересня    2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.
розглянув у  порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого в  інтересах   ОСОБА_1 , на  рішення  Шевченківського районного суду м. Києва  від 10 лютого 2020 року  в справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства  з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» про визнання недійсним кредитного договору,- 
                                                  В С Т А Н О В И В :
 
В жовтні  2019 року позивач звернувся в суд з даним позовом до ТОВ «Качай гроші» про  визнання договору недійсним.
В обґрунтування позову зазначав, що  липні 2019 року дізнався про те, що між ним та відповідачем укладено договір про надання позики № 00-258424 від 08.05.2019р., згідно з яким позивач отримав кредит у розмірі 5 775, 00 грн., відсоткова ставка є фіксованою й становить 1, 50 % в день (540 % річних),   строком на 26 днів. Однак позивач вважає, що вказаний Договір ним підписаний не був, сторони не погодили всіх істотних умов, оскільки договір містить несправедливі умови, які суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків , направлений на погіршення становища позивача, що в свою чергу є підставою для визнання такого договору недійсним з підстав невідповідності чинному законодавству, ст. 203 ЦК України. Крім того, вказує, що у позивача відсутні відомості про те, що йому були надані грошові кошти, а отже кредитний договір не є укладеним. В договорі не вказаний строк його дії та інші положення, передбачені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Також вважає, що вказаний правочин вчинений відповідачем з використанням нечесної підприємницької практики, а тому в силу положень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», є недійсним. Крім того, відповідачу як кредитодавцю було заборонено встановлювати будь-яку комісію за надання кредитних коштів, а відтак пункт 3.3., яким встановлено обов`язок позичальника сплатити комісію за супровід кредиту в розмірі 500, 00 грн. в момент видачі кредиту,є недійсним.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва  від 10 лютого 2020 року  у задоволенні позову - відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та   процесуального права, просить  рішення   суду   скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Київського апеляційного суд від 10 липня 2020 року  дану справу призначено в порядку письмового  провадження у відповідності  до ч.1 ст. 369 ЦПК України.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого  рішення    суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню  з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів   погоджується     з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1  статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до  частин 1 та 2  статті 207 ЦК України  правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно  ч. 1 ст.  1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом   ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України  визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
            Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що  08 травня  2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Качай гроші» було укладено електронний кредитний договір № 00-258424, шляхом реєстрації позивача  на сайті www.kachay.com.ua, відповідно до умов якого Товариство  надало  позивачу кредит в сумі 5775,00 грн., а позивач зобов`язався повернути відповідачу надані кредитні кошти до 03 червня 2019 року, сплативши проценти за користування кредитом в розмірі 1,50 % в день (540  % річних).
Відповідно до п.1.1. договору, кредитор (відповідач) надає позичальнику (позивачу) кредит у гривні на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, комісії та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Згідно з положеннями п.1.2.-1.3. договору, сума кредиту становить5775,00 грн.,тип кредиту - кредит, строк дії кредиту - 26 днів, позичальник зобов`язується повернути кредит кредитору 03 червня 2019 року або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку, передбаченому п.1.3.1.-1.3.3. цього Договору.
Пунктом 7.10. договору також передбачено, що договір діє до повного виконання грошових зобов`язань за договором, крім випадків припинення його дії за згодою сторін, відповідно  договору чи закону. У будь-якому разі щодо непогашеної позичальником заборгованості договір діє до повного погашення заборгованості.
Процентна ставка за користування коштами кредиту відповідно до п.1.4. Договору становить 1,50 % в день (540% річних), тип процентної ставки - фіксована. Цільове призначення кредиту: на споживчі потреби. Реальна річна процентна ставка становить 581 % річних. Загальна вартість кредиту складає 8027,38грн. (п. 1.5.-1.7. Договору).
Згідно п.2.1. Договору, кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитором зі свого поточного рахунку в сумі 5500, 00 грн. на карту позичальника, емітовану банком України.
Також відповідно до п.3.3. договору, за  надання кредиту  позичальник зобов`язаний сплатити кредитору комісію у розмірі 500 грн. Позичальник  доручає кредитору утримати розмір зазначеної комісії з суми кредиту, що підлягає наданняю позичальнику на платіжну картку в  момент такого надання. Тобто, на платіжну картку позичальника  зараховується  сума кредиту за  вирахуванням зазначеної комісії. 
Договір містить положення про порядок розрахунку процентів, права та обов`язки сторін, порядок і строки повернення кредиту та сплати інших платежів, відповідальність сторін, заключні положення, основні терміни.
Відповідно до п.7.8. електронного кредитного договору підписанням цього договору позивач підтверджує, що текст договору ним прочитаний повністю та його положення зрозумілі.
У пункті 7.10. електронного кредитного договору зазначено, що цей договір підписано позичальником в особовому кабінеті відповідача через електронний підпис, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направлений позичальнику на номер телефону, повідомлений останнім у заяві на отримання кредиту.
Таким чином, оскаржуваний кредитний договір містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови, передбачені законодавством України, й позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст. 627 та ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).
Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
Згідно зі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Крім того, відповідно до норм ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.
Крім того, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція викладена  в постанові Верховного суду України від 25.12.2013 року в справі №6-94цс13).
Суд першої інстанції  повно та всебічно  з`ясував дійсні обставини справи, наданим доказам  дав належну правову оцінку, правомірно визнав їх необґрунтованими та прийшов до правильного висновку про те, що оскаржуваний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому прийняв надані відповідачем кредитні кошти, при цьому Товариство  надалопозивачудокументи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки. Посилання  представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на порушення відповідачем ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та несправедливість пунктів 1.4., 1.6. електронного кредитного договору, які містять умови про зміну витрат, зокрема плати за користування кредитом, та розміру відсотків, не підтверджене належними, допустимими і достатніми доказами щодо невідповідності цих умов вимогам Закону, в зв`язку з чим  суд правильно відмовив  у задоволенні  позову через  відсутність в оскаржуваних пунктах кредитного договору несправедливих умов і нечесної підприємницької практики та відсутність законних підстав для визнання договору недійсним.
Рішення суду  відповідає вимогам норм матеріального та процесуального  права й не може бути скасованим з підстав, наведених  в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги про те, що встановлення Банком комісії  за надання кредиту  є грубим порушенням  статтей 11,18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» ,не можуть бути підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення суду.
Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII, який є спеціальним Законом, що регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, визначає положення щодо умов договору споживчого кредитування та можливість зазначення в ньому положень щодо суми кредиту, процентної ставки та всіх інших платежів.
Разом з тим, п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що цей Закон не поширюється, зокрема, на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця.
Пунктом 1.3. кредитного договору №00-483035, укладеного між сторонами визначено, що кредит надається на строк 23 дні з 22 жовтня 2019 року по 14 листопада 2019 року.
Отже, на правовідносини сторін не поширюються норми Закону, що встановлюють правила щодо укладення договору про споживче кредитування  та його умови.  
Позивачем не доведено суду, що встановлення сторонами у пункті 2.2. кредитного договору обов`язку позивача по сплаті комісії за використання  системи  для дистанційного отримання кредиту є несправедливим в цілому, суперечить принципу сумлінності та  є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Вказані умови визначені на розсуд сторін, є результатом домовленості, а тому є обов`язковими для виконання.
Умови кредитного договору не містять змін щодо плати за обслуговування кредиту, визначена договором комісія була сплачена позивачем одноразово.
Посилання вапеляційній  скарзі на  те, що  в оспорюваному кредитному договорві відсутні підписи  сторін, також не заслуговують на увагу й   колегією суддів відхиляються, оскільки спростовуються  п.7.10 оспорюваного договору, в якому  зазначено, що цей договір  підписано позивачем в особистому  кабінеті Банку через електронний підпис, що відтворений  шляхом використання  позичальником  одноразового  ідентифікатора, який формується  для кожного  разу використання та направлення  позичальнику на номер телефону, повідомленого останнім у заяві на отримання кредиту. При цьому  кредитний договір  містить інформацію  як про  суму кредиту, так  і про  детальний розпис його  сукупної вартості, дату  укладення правочину та проценту ставку, а також містить всі  істотні умови, передбачені  чинним законодавством України. При цьому,  позивач  був ознайомлений  зі всіма  істотними умовами  оспорюваного кредитного договору, що підтверджується його підписом в договорі.
Є безпідставними й доводи позивача ОСОБА_1 про те, що ним не одержано на картковий рахунок кредитні кошти згідно умов договору, оскільки суду не надано ним належних та переконливих доказів,  які б підтверджували дану обставину.
Інші доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують  та не впливають на правильність постановленого судового рішення.
Керуючись   ст.ст.367, 374,375, 382 ЦПК України, апеляційний  суд, -
 
П О С Т А Н О В  И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , діючого в  інтересах   ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Рішення  Шевченківського  районного суду м. Києва  від 10    лютого  2020 року  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному  оскарженню не підлягає.
 
Головуючий
 
Судді: