Справа № 759/5013/20                                                                              Суддя в суді першої інст. - Ул`яновська О.В.
Провадження № 33/824/1898/2020                                                       Суддя-доповідач - Полосенко В.С.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
вул. Солом`янська, 2-А, м. Київ, 03110, тел./факс (044) 284-15-77 
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 42258617

 
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
     29 травня 2020 року                                                                                     м. Київ
 
            Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Полосенко В.С
за участі:
 захисника - Куликова О.А.,
розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Куликова О.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2020 року, якою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,-
 
В С Т А Н О В И В:
            Відповідно до постанови судді І-ї інстанції, згідно протоколу про адміністративне правопорушення 05.03.2020 року приблизно о 00 год. 52 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen» НОМЕР_1 по пров. Бородянському, 3 у м. Києві з ознаками нарктотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у присутності двох свідків відмовився.Гр. ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
          Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, адвокат Куликов О.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій проситьпостанову судді першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити. Крім того, з метою дотримання законних прав його довірителя, просить поновити строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин. Своє клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 не був обізнаний з винесенням постанови суду, а дізнався про її існування лише 15 квітня 2020 року, коли це судове рішення було опубліковано у ЄРСР.
Зазначає, що ОСОБА_1 не отримував жодних судових повісток про розгляд справи, в тому числі він не був повідомлений шляхом телефонограми, як це вказано у постанові суду. Тим більше зазначив, що використання телефонограми щодо дати судового розгляду є неправомірним відповідно до усталеної судової практики. Крім того, вказав, що посилання у постанові суду на належне повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про  день, час та місце розгляду справи, не узгоджується з даними офіційного сайту судової влади України, оскільки інформація про судове засідання, призначене на 09.04.2020 року в Святошинському районному суді            м. Києва, з`явилась на сайті 08.04.2020 року. Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 був позбавлений реальної можливості брати участь у судовому засіданні та не був присутній під час оголошення постанови.
Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_1 з огляду на санітарно-епідеміологічну ситуацію в країні був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами справи та сформувати свою правову позицію.
Стверджує, що з відеозапису з нагрудної відеокамери працівників патрульної поліції вбачається, що коли вони під`їхали до ОСОБА_1 , то він не керував автомобілем, а стояв біля нього. Тому адвокат вважає, що з урахуванням існуючої судової практики, у поліцейських не було і не могло бути жодних даних про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом за ст.130 КУпАП, тобто водієм автомобіля.
Зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б дозволили зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки відповідальність за відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння може нести лише водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, а не особа, яка лише знаходилася в транспортному засобі або була біля нього.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи із наступного.
           З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя; права на апеляційне оскарження; реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на викладені в апеляційній скарзі обставини, вважаю за необхідне поновити адвокату Куликову О.А. строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин, враховуючи, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 дійсно не отримував копію постанови судді І-ї інстанції, а дізнався про її існування за обставин, вказаних у апеляційній скарзі, що підтверджується наданими ним належними доказами.
 
За змістом ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративні правопорушення має бути забезпечено всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Висновок суду про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які суддя І-ї інстанції оцінив з точки зору їх належності та допустимості,  зокрема: 
- протоколом серії БД №105858 про адміністративне правопорушення від 05 березня 2020 року, яким зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому порядку в присутності двох свідків;
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з яких вбачається, що вказані свідки події підтвердили, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку;
- рапортом поліцейського ППОП №1 ГУНП у м. Києві Тютюнника М.М., з якого вбачається, що 05.03.2020 року ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volkswagen» НОМЕР_1 по пров. Бородянському, 3 у м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння (не чітка мова, зіниці очей розширені, різка зміна настрою, не відповідав на запитання), та побачивши патрульний автомобіль, різко змінив напрямок руху та зупинився;
- відеозаписом, на якому зафіксовані обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та у вказаному рапорті, а зі змісту наданих ОСОБА_1 пояснень вбачається, що він фактично підтверджує факт керування ним транспортним засобом.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про достатність вказаних доказів, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Суддею також враховано фактичні обставини справи, які знайшли своє підтвердження у вищевказаних доказах, і які свідчать про те, що 05.03.2020 року приблизно о 00 год. 52 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen» НОМЕР_1 по пров. Бородянському, 3 у м. Києві з ознаками нарктотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у присутності двох свідків відмовився. Гр. ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
 Згідно п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до положень п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з п.3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
  Положення п.4 розділу І цієї ж Інструкції визначають ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови та почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п.6 розділу І Інструкції).
 Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
  У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в установах охорони здоров`я уповноважена особа в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому вказує ознаки сп`яніння і дії водія, спрямовані на ухилення від огляду.
Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_1 дійсно не був у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, однак права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП,  були забезпечені судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги. 
 Суд критично ставиться до твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а тому не є суб`єктом даного адміністративного правопорушення, оскільки вони суперечать об`єктивним даним, встановленим місцевим судом та під час апеляційного розгляду даної справи, а також спростовуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, дослідженими під час судового розгляду як в суді І-ї інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги.
 Крім того, таке твердження розцінюється апеляційним судом як спроба ОСОБА_1 знизити ступінь вини у скоєному та ухилитися від адміністративної відповідальності за допущене ним порушення ПДР України.
На думку апеляційного суду, суддя І-ї інстанції надав належну та об`єктивну оцінку всім доказам у справі, а також всебічно, повно та об`єктивно врахував обставини події, дійшовши вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 ПДР України.
Крім того, під час апеляційного розгляду не надано жодного доказу, який би спростовував винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Достатніх доводів і належних доказів, які б спростовували правильність висновків судді щодо визнання винним та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП апеляційна скарга не містить.
Порушень вимог закону при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та під час розгляду справи місцевим судом, які можуть бути підставою для скасування постанови судді, апеляційний суд не вбачає.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть спростовувати доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наявності у справі належних та допустимих доказів.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що постанова судді є законною та обґрунтованою, відсутні підстави для закриття провадження по справі, в зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову судді - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
                                                                                      
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу адвоката Куликова О.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Святошинськогорайонного суду м. Києва від 09 квітня 2020 рокущодо  ОСОБА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП - без змін.
         Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає. 

Суддя                                                                                                      В.С. Полосенко