ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року	Львів	Справа № 140/1918/20 пров. № А/857/6666/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                        Шевчук С.М.
суддів                                                             Кухтея Р.В., Носа С.П. 

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року (рішення ухвалене у м. Луцьку, судом під головуванням судді Дмитрука В.В., в порядку спрощеного позовного провадження) у справі №140/1918/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення,-
В С Т А Н О В И В:          
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
28.02.2020 позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати: 
податкові повідомлення-рішення: №0004763302, яким збільшено суму зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 54 644,40 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 27 322,18; №0004753302, яким збільшено суму зобов`язання по військовому збору на 4553,70 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 2276,85 грн.;
рішення №0004733302 від 04.12.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 12393,32 грн.;
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.12.2019 №Ф-0004743302 в сумі 66 787,61 грн.
06.03.2020 позивачем подано до суду заяву про зміну предмета позову в частині, у якій він просив визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.03.2020 №Ф-0004003302.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 04 грудня 2019 року №0004763302, №0004753302, рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 04 грудня 2019 року №0004733302 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимогу Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 03 березня 2020 року №Ф-0004003302. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1679 гривень 78 копійок.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, постановленим із невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, Головне управління ДПС у Волинській області оскаржило його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що в ході проведення перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснено транспортні вантажні перевезення за ціною нижче, ніж собівартість перевезення (з врахуванням витрат на пальне, відрядження, оплати доріг, парому, тощо) за 2017 рік на суму 259 752,69 грн. та за 2018 рік на суму 43   827,08 грн. Так як до складу валових витрат, включаються тільки ті витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів, то в порушення пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 завищено валові витрати за 2017 рік на суму 259 752,69 грн. та за 2018 рік на суму 43 827,08 грн.
Крім того, позивачем не нараховано та не сплачено до бюджету військового збору на загальну суму 4553,7 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 3896,29 грн. та за 2018 рік на суму 657,41 грн.
Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22% встановлено, заниження єдиного соціального внеску на загальну суму 66787,61грн., в тому числі за 2017р. на 57145,63 грн. та за 2018р. на 9641,98 грн., чим порушено чим порушено п.2 ч.І ст.7, п. 2,3,9 ст. 9 розділу III ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» від 08.07.2010 року №2464-УІ.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Стосовно поданого відповідачем клопотання про розгляд справи в  порядку загального позовного провадження з викликом сторін, то колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції  підставно з урахуванням положень ст. 12 КАС України відніс вказану справу, до категорії справ незначної складності у зв`язку з чим рішення ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції не знаходить правових підстав для віднесення вказаної справи до категорії справ загального позовного провадження, а відтак  керуючись п.3 ч.1 ст.311 КАС України відмовляє відповідачу у задоволенні вказаного клопотання та розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Водночас, колегія суддів зазначає, що право позивача на доступ до суду та викладення своєї правової позиції  порушено не було, оскільки  розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження передбачає можливість сторін  висловлення своєї позиції шляхом подання відзивів, письмових пояснень та відповідних доказів як до суду першої так і апеляційної інстанцій (ст. 261 КАС України). При цьому відповідачем не зазначено, жодних обставин про існування об`єктивних причин, через які відповідач не міг викласти свою правову позицію та пояснення  в письмовій формі шляхом подання до суду відповідного відзиву, письмових пояснень та відповідних доказів.
В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що з 15.10.2019 по 04.11.2019 Головним управлінням ДПС у Волинській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.
За результатом проведеної перевірки складено акт від 11.11.2019 №4175/03-20-33-02/2571503718 (а.с.10-33), згідно висновків якого перевіркою встановлено наступні порушення:
пункт 44.1 статті 44, підпункти 177.4.2, 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України, в результаті чого занижено суму податку з доходів фізичних осіб на суму 54 644,36 грн., а саме: за 2017 рік на суму 46 755,48 грн. та за 2018 рік на 7888,87 грн.;
підпункт 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункт 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпункт 1.3 пункт 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір на загальну суму 4553,7 грн., а саме: за 2017 рік на суму 3896,29 грн. та за 2018 рік на суму 657,41 грн.;
пункт 2 частини першої статті 7, пункти 2, 3, 9 статті 9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування", внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок на загальну суму 66 787,61 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 57 145,63 грн. та 2018 рік в сумі 9 641,98 грн.
Із вказаного акта перевірки від вбачається, що контролюючим органом встановлено, що позивачем здійснено транспортні вантажні перевезення за ціною нижче, ніж собівартість перевезення (з врахуванням витрат на пальне, відрядження, оплати доріг, парому, тощо) за 2017 рік на суму 259 752,69 грн. та за 2018 рік на суму 43   827,08 грн. Так як до складу валових витрат, включаються тільки ті витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів, то в порушення пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України позивачем завищено валові витрати за 2017 рік на суму 259 752,69 грн. та за 2018 рік на суму 43 827,08 грн.
У зв`язку з наведеним контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем занижено суму чистого доходу на загальну суму 303 579,77 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 259 752,69 грн. та за 2018 рік на суму 43 827,08 грн.
У акті також зазначено, що для перевірки правильності визначення валових витрат, що пов`язані з одержанням доходу, використовувались рух коштів по розрахунковим рахункам підприємця, накладні на придбання товарів (робіт, послуг), шляхові листи, авансові звіти та документально підтвердженні розрахунки за поставлений товар (роботи, послуги), що були використані при здійсненні підприємницької діяльності.
Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку про завищення позивачем витрат, пов`язаних з веденням господарської діяльності, та відповідно заниження чистого доходу лише з тих підстав, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 здійснено транспортні вантажні перевезення за ціною нижче, ніж собівартість перевезення.
На підставі акта перевірки від 11.11.2019 №4175/03-20-33-02/2571503718 Головним управлінням ДПС у Волинській області винесено:
податкові повідомлення-рішення від 04.12.2019:
№0004763302, яким позивачу збільшено суму зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 54   644,40 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 27 322,18 (а.с.34);
№0004753302, яким позивачу збільшено суму зобов`язання по військовому збору на 4553,70 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 2276,85 грн. (а.с.35);
рішення №0004733302 від 04.12.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 12393,32 грн. (а.с.36);
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.03.2020 №Ф-0004003302 в сумі 66 787,61 грн. (а.с.133).
Зазначені податкові повідомлення-рішення та рішення фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржував в адміністративному порядку.
Рішеннями ДПС України від 20.01.2020 від 2361/6/99-00-08-06-01-06 та від 17.02.2020 №5960/6/99-00-08-05-04-06 скарги позивача залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення та рішення - без змін (а.с.41-53).
ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до факторів ціноутворення, крім рівня витрат, пов`язаних з виробництвом товару, належать рівень попиту на продукцію, кон`юнктура ринку, платоспроможність покупця, обсяги надання послуг продавцем та інші умови, які об`єктивно впливають на формування ціни. При цьому чинним законодавством не передбачено обов`язковості визначення бази оподаткування податку на прибуток, виходячи з собівартості послуги. З огляду ж на визначення господарської діяльності, що міститься у пункті підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України прибутковість кожної окремої операції не є обов`язковою ознакою господарської діяльності, яка може включати і окремі збиткові операції, здійснення яких викликано об`єктивними причинами. А відтак надання позивачем послуг за ціною, нижчою собівартості, не можна розглядати операціями поза межами господарської діяльності позивача.
Разом з тим, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 за результатами господарської діяльності у 2017-2018 роках отримав чистий прибуток, що спростовує доводи контролюючого органу про здійснення позивачем діяльності, що не спрямована на отримання прибутку. Крім того, понесення суб`єктом господарювання збитків при здійсненні окремих господарських операцій не може бути підставою для визнання діяльності як такої, що не спрямована на отримання прибутку і не має ознак господарської діяльності у розумінні ПК України. Відтак, операції з надання послуг безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю позивача, відповідають економічному змісту та спрямовані на отримання прибутку.
Також суд першої інстанції звертає увагу, що в порушення норм Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків-фізичними особами, затвердженого Наказом Мінфіну від 14.03.2013 №395 (далі - Порядок) акт перевірки від 11.11.2019 №4175/03-20-33-02/2571503718 не містить жодного посилання на відомості первинних документів позивача, які б обґрунтовували висновки про протиправність віднесення до складу валових витрат вартості тих чи інших витрат, що свідчило б про порушення вимог пункту 177.4 статті 177 ПК України.
Відтак, відсутнє завищення позивачем чистого доходу за 2017-2018 роки в загальній сумі 303 579,77 грн., який є базою для нарахування єдиного соціального внеску та військового збору, а тому і донарахування відповідачем військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій, передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», та, відповідно, формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) є неправомірним.
ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Згідно ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України, колегія суддів встановила таке.
Встановлено підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 зареєстрований як самозайнята особа, оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності в періоді з 01.01.2017 по 31.12.2018 здійснював на загальній системі оподаткування та був платником податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, податку з доходів фізичних осіб найманих працівників, єдиного соціального внеску та військового збору.
Самозайнята особа ОСОБА_1 у період з 01.01.2017 по 31.12.2018 здійснював такі види господарської діяльності: 49.41 - вантажний автомобільний транспорт.
Відповідно до пункту 1.1статті 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначається статтею 177 ПК України.
Згідно пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: 1) витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; 2) витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; 3) суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою-підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; 4) інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.
Із акту перевірки вбачається, що контролюючий орган дійшов висновку про завищення позивачем витрат, пов`язаних з веденням господарської діяльності, та відповідно заниження чистого доходу лише з тих підстав, що ФОП ОСОБА_1 здійснено транспортні вантажні перевезення за ціною нижче, ніж собівартість перевезення.
Щодо вказаного висновку контролюючого органу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною першою статті 3 Господарського кодексу України визначено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.  
Приписами ст.19 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству. … Держава здійснює контроль і нагляд за господарською діяльністю суб`єктів господарювання у таких сферах: … цін і ціноутворення - з питань додержання суб`єктами господарювання державних цін на продукцію і послуги.
Згідно із підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.
Положеннями підпункту 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що ринкова ціна - це ціна, за якою товари передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари, а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари, а також ціни, які склалися на ринку ідентичних товарів у порівняних економічних (комерційних) умовах.
Отже, платник податків з метою складання податкового обліку використовує дані по кожній окремій господарській операції. На підставі саме даних первинного обліку платник відносить суми до складу валового доходу та на валові витрати в податковому обліку. Платник податків має право відображати в бухгалтерському обліку всі господарські операції, в тому числі ті, які призвели до отримання збитку.
Відтак, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про неправомірність донарахування податковим органом податкового зобов`язання з податку на прибуток з причин здійснення позивачем транспортних вантажних перевезень за ціною нижче, ніж собівартість перевезення, оскільки до факторів ціноутворення, крім рівня витрат, пов`язаних з виробництвом товару, належать рівень попиту на продукцію, кон`юнктура ринку, платоспроможність покупця, обсяги надання послуг продавцем та інші умови, які об`єктивно впливають на формування ціни. 
Крім того, слід зазначити, що чинним законодавством не передбачено обов`язковості визначення бази оподаткування податку на прибуток, виходячи з собівартості послуги. З огляду ж на визначення господарської діяльності, що міститься у пункті підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України прибутковість кожної окремої операції не є обов`язковою ознакою господарської діяльності, яка може включати і окремі збиткові операції, здійснення яких викликано об`єктивними причинами.
Надання позивачем послуг за ціною, нижчою собівартості, не можна розглядати операціями поза межами господарської діяльності позивача.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 за результатами господарської діяльності у 2017-2018 роках отримав чистий прибуток, що спростовує доводи контролюючого органу про здійснення позивачем діяльності, що не спрямована на отримання прибутку. 
Разом з тим, понесення суб`єктом господарювання збитків при здійсненні окремих господарських операцій не може бути підставою для визнання діяльності як такої, що не спрямована на отримання прибутку і не має ознак господарської діяльності у розумінні ПК України.
Витрати визначаються такими, що понесені у рамках господарської діяльності платника, якщо вони спрямовані на отримання платником позитивного економічного ефекту, є необхідними для забезпечення економічної діяльності платника з отримання прибутку.
Таким чином, операції з надання послуг безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю позивача, відповідають економічному змісту та спрямовані на отримання прибутку.
Згідно Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Мінфіну від 14.03.2013 №395 (далі - Порядок), акт документальної перевірки - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства.
Пунктом 1.5 Порядку передбачено, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства.
Відповідно до пункту 1.7 Порядку факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.
Розділом ІІ Порядку визначено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акту письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.
Однак, в порушення наведених норм акт перевірки від 11.11.2019 №4175/03-20-33-02/2571503718 не містить жодного посилання на відомості первинних документів позивача, які б обґрунтовували висновки про протиправність віднесення до складу валових витрат вартості тих чи інших витрат, що свідчило б про порушення вимог пункту 177.4 статті 177 ПК України.
Таким чином, висновки ГУ ДПС у Волинській області щодо заниження позивачем   суми чистого доходу на загальну суму 303 579,77 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 259 752,69 грн., та за 2018 рік в сумі 43 827,08 грн., не знайшли свого підтвердження в ході з`ясування обставин справі по суті, а відтак податкове повідомлення-рішення від 04.12.2019 №0004763302 є протиправним та правомірно скасоване судом першої інстанції.
Враховуючи відсутність завищення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 чистого доходу за 2017-2018 роки в загальній сумі 303 579,77 грн., який є базою для нарахування єдиного соціального внеску та військового збору, а тому і донарахування відповідачем військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій, передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», та, відповідно, формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) є неправомірним.
Згідно частин 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Інші доводи апеляційної скарги податкового органу зводяться виключно до повторення доводів заперечення до позову, якому надано оцінку судом першої інстанції, при цьому порушень норм матеріального чи процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено.
Відтак, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року у справі №140/1918/20 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 23.07.2020.