ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року 
Київ
справа № 620/167/19
провадження № К/9901/9467/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Данилевич Н. А., Кашпур О. В.
розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Міністерство оборони України, про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Скалозуба Ю. О., та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2019 року, прийняту у складі колегії суддів: Ганечко О. М. (головуючий), Федотова І. В., Коротких А. Ю.
І. Суть спору
1. У січні 2019 року ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі також Мін`юст, відповідач), у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 10 жовтня 2018 року ВП № 56193349.
2. Свої вимоги позивач обґрунтовує передчасністю та протиправністю спірної постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням судового рішення, стверджуючи, що рішення суду не було виконано в повному обсязі.
3. Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції відзиву на позову заяву не подав. Згідно з висловленою в апеляційній скарзі позицією відповідача щодо заявлених позовних вимог закінчення виконавчого провадження згідно з оспорюваною постановою від 10 жовтня 2018 року є правомірним, оскільки боржник надав докази щодо призначення позивачеві одноразової грошової допомоги, як то передбачено виконавчим документом.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи 
4. Новозаводський районний суд м. Чернігова постановою від 1 червня 2017 року у справі № 751/2132/17 задовольнив частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України:
4.1. визнав протиправною відмову Міністерства оборони України у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно протоколу засідання Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17 лютого 2017 року за № 16;
4.2. зобов`язав Міністерство оборони України повторно розглянути заяву позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням положень частини першої статті 244-2 КАС України та правових висновків Верховного Суду України, викладених в постановах від 21 квітня 2015 року справа № 21-135а15 та від 18 листопада 2014 року справа № 21-446а14; 
4.3. в задоволенні решти вимог відмовив.
5. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 7 вересня 2017 року у справі № 751/2132/17:
5.1. скасував зазначену постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 1 червня 2017 року в частині зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням положень частини першої статті 244-2 КАС України та правових висновків Верховного Суду України, викладених в постановах від 21 квітня 2015 року справа № 21-135а15 та від 18 листопада 2014 року справа № 21-446а14;
5.2. ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині задовольнив;
5.3. зобов`язав Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу, внаслідок настання інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, станом на день призначення одноразової грошової допомоги, та забезпечити її виплату;
5.4. в іншій частині постанову залишив без змін.
6. 12 вересня 2017 року Київський апеляційний адміністративний суд видав виконавчий лист у справі № 751/2132/17, на підставі якого відповідач відкрив виконавче провадження ВП № 56193349.
7. 10 жовтня 2018 року державний виконавець виніс у згаданому виконавчому провадженні постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (наводиться в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон № 1404-VIII), за змістом якої «Рішення суду виконано фактично. Згідно витягу з протоколу комісії МОУ від 10.09.2018 року розглянуто заяву ОСОБА_1 та прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги в сумі 229 400 грн.».
8. Не погоджуючись із цією постановою, позивач звернувся до суду.
9. В аспекті предмету доказування суди також установили, що рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 прийнято 7 вересня 2018 року; призначену допомогу в сумі 229400 гривень обчислено з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», а саме 1147 гривень.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
10. Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням від 22 січня 2019 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2019 року, позов задовольнив: визнав протиправною та скасував постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 10 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні ВП № 56193349 про закінчення виконавчого провадження; вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
11. Такі свої рішення суди мотивували тим, що всупереч виконавчому листу, виданому на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2017 року у справі № 751/2132/17, одноразову грошову допомогу позивачу обраховано виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», а не Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (рік призначення такої допомоги), а тому рішення суду не є виконаним.
ІV. Провадження в суді касаційної інстанції 
12. Міністерство оборони подало касаційну скаргу, в якій посилається на порушення з боку судів норм процесуального права та неправильне застосування ними норм матеріального права.
13. У скарзі автор, наполягаючи на тому, що державний виконавець правомірно закінчив виконавче провадження, просить скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити рішення про відмову в позові.
V. Нормативне регулювання й оцінка Верховного Суду 
14. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
15. 8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
16. За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
17. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
18. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
19. Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
20. Виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням засад верховенства права та обов`язковості виконання рішень (стаття Закону № 1404-VIII).
21. Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
22. Загальний порядок виконання рішень судів про стягнення боргу врегульований положеннями статтями 48-62 Закону № 1404-VIII, а порядок виконання рішень немайнового характеру - нормами статей 63-67 вказаного Закону.
23. Так, відповідно до частин першої-третьої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
24. Своєю чергою, пункт 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII серед підстав для закінчення виконавчого провадження передбачає фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
25. Як установили суди та зазначено вище, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 7 вересня 2017 року у справі № 751/2132/17, яка перебувала на виконані у відповідача, з-поміж іншого, зобов`язав Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу, внаслідок настання інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, станом на день призначення одноразової грошової допомоги, та забезпечити її виплату.
26. Одноразову грошову допомогу позивачеві призначено у вересні 2018 року.
27. Натомість розмір указаної допомоги розраховано виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», що суттєво зменшило її розмір (229400 замість 388200 гривень).
28. Отже, відсутні підстави вважати, що виконавчий лист, виданий на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2017 року у справі № 751/2132/17, є фактично виконаним у повному обсязі.
29. Відтак, висновок судів про протиправність спірної постанови про закінчення виконавчого провадження та наявність підстав для її скасування із задоволенням відповідних позовних вимог ОСОБА_1 є правильним.
30. Аргументи Міністерства оборони України, покладені в основу касаційної скарги, вказаних висновків не спростовують, а наведені у скарзі твердження про порушення з боку судів норм процесуального права не є підставою для скасування оскаржуваних рішень.
31. Зокрема, Верховний Суд погоджується з позицією Міністерства оборони України щодо того, що з огляду на вимоги статті 287 КАС України та статті 74 Закону № 1404-VIII цей спір підлягає розгляду судом, який видав виконавчий лист, тобто Новозаводським районним судом м. Чернігова.
32. Пунктом 7 частини третьої статті 353 КАС України обумовлено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо судове рішення ухвалено судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25 - 28 цього Кодексу.
33. Поряд із цим, згідно з абзацом десятим частини третьої цієї ж статті судове рішення не підлягає скасуванню з підстави, визначеної пунктом 7 цієї частини, якщо учасник справи, який подав касаційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
VІ. Висновки по суті вимог касаційної скарги
34. За наведених обставин Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтується на належній юридичній оцінці фактичних обставин справи із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи чи є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
35. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
VІI. Судові витрати
36. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, новий розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX, статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
2. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2019 року у справі № 620/167/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 

Судді                                                                                                    Н. А. Данилевич

                                                                                                    О. В. Кашпур