Єдиний унікальний номер справи 363/3774/18 
Провадження №22-ц/824/3033/2020

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
25 червня 2020 року                                                                                           м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді   Журби С.О., 
суддів                        Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Тімуш Д.І.
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, обґрунтовуючи його наступним:
Сторони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Донька продовжує навчання в учбовому закладі на денній формі і потребує матеріальної допомоги батька, в зв`язку з чим позивач порушила питання про стягнення з відповідача щомісячно на її користь на утримання повнолітньої доньки аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення донькою 23 років, за умови, що вона буде навчатися. 
РішеннямВишгородського районного суду Київської області від 14 листопада 2019 року позов задоволений частково. Стягнуто з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20.09.2018 року і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 листопада 2019 року та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вважає висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову такими, що не відповідають обставинам справи. Зазначав, що суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права. Позивач на підтвердження навчання доньки надала довідку про навчання від 22.05.2018 раку, але на час подачі позову та винесення рішення суд не перевірив продовження навчання донькою. Таким чином зазначена обставина судом належним чином не встановлена. Крім того судом не враховано, що батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей на період навчання виключно за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу, в той час як у нього така можливість відсутня.  З цих підстав вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи апелянта, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду - законним і обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.
В ході розгляду справи судом було встановлено, що спільна донька  сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла повноліття та навчається на денній формі навчання факультету міжнародної торгівлі та права Київського національного торгівельно-економічного університету. 
Сторони є вимушеними переселенцями з м. Донецьк. Позивач винаймає квартиру, працює касиром й в середньому отримує заробітну плату в розмірі від 6 000 грн. до 8 000 грн., іншого доходу не має. Позивач проживає разом з донькою, яка перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, однак вона на даний час не в змозі самостійно і в повній мірі забезпечити доньку всім необхідним. Відповідач, як військовий пенсіонер отримує пенсію, додатково займається приватною діяльністю, має ще малолітню дитину 2015 року, проживає разом з сім`єю, дружина якого винаймає житло, тому прийшов до висновку, що ОСОБА_1 взмозі сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку до припинення дочкою навчання або до досягнення нею повноліття. З даним висновком суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду вважаючи присуджений до стягнення розмір аліментів обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам дитини. 
За правилами ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. В той же час утримання дитини складається не лише з наведених витрат, які за своєю суттю є нерегулярними та направленими на задоволення конкретно визначених потреб дитини. В той же час поряд з такими витратами батьки мають забезпечувати можливість задоволення постійних, повсякденних потреб дитини, що пов`язані (але не вичерпуються) необхідністю забезпечення її харчування, проживання, придбання одягу, тощо. 
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів (пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»): 
1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 
2) продовження ними навчання; 
3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 
4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів  міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення  для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази  подаються сторонами та іншими особами,  які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Стверджуючи про незаконність оскаржуваного рішення, апелянт зазначав, що судом не було перевірено дійсне навчання доньки в учбовому закладі на час розгляду справи, оскільки до суду була надана відповідна довідка, датована 22.05.2018 року. Зазначена позиція апелянта не може бути прийнята колегією суддів апеляційного суду з огляду на її необґрунтованість. Дійсно, наявна в матеріалах справи довідка видана учбовим закладом 22.05.2018 року, але в ній серед іншого зазначений термін навчання студента - до червня 2021 року. При цьому відповідачем не було представлено до суду доказів невідповідності викладених в зазначеній довідці даних, у зв`язку з чим підстави для критичного відношення до такого доказу у суду були відсутні.
Також критично колегія суддів апеляційного суду відноситься й до посилань апелянта на неврахування судом відсутності у батька можливості сплачувати аліменти на утримання доньки. При вирішенні справи суд першої інстанції належним чином дослідив представлені обома сторонами по справі докази та ґрунтував свої висновки на матеріалах справи. При визначенні частки розміру аліментів в даній справі суд першої інстанції врахував наявність у відповідача малолітніх дітей, вік дитини, яка проживає з матір`ю, її потреби на повсякденне життя і навчання, можливість батьків нести обов`язок утримання доки триває процес навчання, зменшивши при цьому заявлений розмір аліментів та ухваливши рішення про часткове задоволення позову. Належним чином були враховані й надані сторонами докази  стосовно розміру їх доходу. Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що встановлений судом першої інстанції як обов`язок відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, так і визначений розмір таких аліментів (1/6 частини всіх видів заробітку (доходу)),  відповідають вимогам закону та обставинам справи. Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у апелянта можливості надання утримання у визначеному судом розмірі колегія суддів апеляційного суду не приймає, оскільки такі твердження не були доведені належним чином. 
Окрім наведеного колегія судів апеляційного суду зважає й на те, що апелянт фактично погоджується як з обов`язком сплати аліментів, так і з часом, з якого вони повинні стягуватися, оспорюючи фактично лише їх розмір. При цьому жодного доказу, який би доводив його позицію щодо невідповідності (завищення) встановленого при вирішенні справи розміру таких аліментів, до суду не представлено, відтак така позиція залишилася недоведеною й не може бути прийнята судом. Не вбачає колегія суддів апеляційного суду й невідповідності визначеного судом першої інстанції розміру аліментів вимогам законодавства України. 
 Враховуючи вищевказані обставини, зважаючи на принцип розумності та справедливості, а також на необхідність задоволення потреб дитини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, відтак підстави для задоволення апеляційної скарги в даному випадку відсутні. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд
 
      П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 листопада 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді                                                                                                            Т.О. Писана    

                                                                                                                     К.П. Приходько