ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 р. 	Справа № 440/665/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та  Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 08.04.20 року по справі № 440/665/20
за позовом             ОСОБА_1  
до            Головного управління Національної поліції в Полтавській області                    
про визнання протиправним рішення та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, у якій просив суд: 
- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Полтавській області у виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року, викладену в листі Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 27 січня 2020 року вих. №29/Г-7; 
- стягнути з Головного управління поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 невиплачену суму індексації грошового забезпечення у розмірі 3375 грн. 17 коп.;
-  визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні з 03 травня 2019 року по день ухвалення судового рішення в справі, з розрахунку середньоденного грошового забезпечення в розмірі 636 грн.15 коп. 
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 03 травня 2019 року по день ухвалення судового рішення в справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення в розмірі 636 грн. 15 коп. Допустити до негайного виконання рішення суду щодо стягнення всієї суми середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 03 травня 2019 року по день ухвалення судового рішення в справі. Допустити до негайного виконання рішення суду щодо стягнення всієї суми суму індексації грошового забезпечення у розмірі 3375 грн. 17 коп. на користь ОСОБА_1 . 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів через невиплату в період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року індексації грошового забезпечення;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів через невиплату в період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року індексації грошового забезпечення, відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що має право на виплату індексації грошового забезпечення разом із нарахуванням компенсації втрати частини доходів через невиплату в період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року індексації грошового забезпечення, відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Також вважає, що через невиплату при звільненні індексації грошового забезпечення підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 03.05.2019 по день ухвалення судового рішення у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення в розмірі 636,15 грн.
08 квітня 2020 року рішенням Полтавського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1  до Головного управління Національної поліції в Полтавській області  про визнання протиправним рішення та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.
          Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Полтавській області у виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року. 
          Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 невиплачену суму індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року у розмірі 3375 грн. 17 коп.  
У іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 192,45грн. 
          Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840  гривень 80 копійок на користь держави.
В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, позовні вимоги та клопотання задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні частини  позовних вимог, порушив  норми матеріального та процесуального права. Посилаючись на викладені доводи стверджує, що має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 03 травня 2019 року по день ухвалення судового рішення в справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення в розмірі 636 грн. 15 коп., а також  компенсацію втрати частини доходів через невиплату в період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року індексації грошового забезпечення. Крім того, з викладених підстав, вказав на необхідність допущення до негайного виконання рішення суду щодо стягнення всієї суми середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при його звільненні з 03 травня 2019 року та  щодо стягнення всієї суми індексації грошового забезпечення у розмірі 3375 грн. 17 коп. на користь ОСОБА_1 .  Також, стверджує, що суд першої інстанції  дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для  відшкодування йому суми добових витрат на відрядження за одну добу в розмірі 60 грн. та витрат, пов`язаних  з прибуттям та поверненням з м.Полтави  до місця постійного проживання в м.Кременчук.
Не погоджуючись із рішенням судову першої інстанції  в частині задоволених позовних вимог, відповідач    подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції  в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про порушення судом першої інстанції при задоволенні частини позовних вимог норм матеріального та процесуального права. Вказав на  відсутність на момент виникнення спірних правовідносин підзаконного нормативно-правового акту, яким було врегульовано порядок нарахування та виплати поліцейським індексації грошового забезпечення. Вважає, що відповідач при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення діяв у відповідності до норм чинного законодавства, а позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. 
Відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України  суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4  ст.229 КАС України  фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції  встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в період з 27.04.2013 по 06.11.2015 ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ на посадах середнього начальницького складу органів внутрішніх справ. 
З 07.11.2015 прийнята на службу в Національну поліцію України на посаду оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області. 
02.05.2019 наказом №252 о/с Головного управління Національної поліції в Полтавській області Управління МВС України в Полтавській області, згідно із Законом України “Про Національну поліцію”, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) з посади оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області. Вислуга років станом на 02 травня 2019 року складає 06 років 00 місяців 02 дні. 
08.01.2020 ОСОБА_1 подала письмове звернення до Головного управління Національної поліції в Полтавській області з метою вирішення в позасудовому порядку спору, щодо виплати Головним управління Національної поліції в Полтавській області в добровільному порядку належних  виплат при звільненні з поліції. В поданому зверненні містилися прохання: повідомити  письмово про те, чи нараховувалась та виплачувалась в період з листопада 2015 року включно по жовтень 2017 року індексація грошового забезпечення відповідно до ч. 5 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" згідно з якою, грошове забезпечення поліцейського підлягає індексації відповідно до закону; в разі, якщо за період з листопада 2015 року включно по жовтень 2017 року індексація грошового забезпечення їй не нараховувалась та не виплачувалась, просила здійснити  нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за вищевказаний період. Також просила виплатити середній заробіток за час затримки в остаточному розрахунку при звільненні відповідно до частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України в разі, якщо за період з листопада 2015 року включно по жовтень 2017 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась; в разі, якщо за період з листопада 2015 року включно по жовтень 2017 року індексація грошового забезпечення  не нараховувалась та не виплачувалась, просила здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів через несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159; надати  довідку, в якій зазначити розмір  грошового забезпечення за квітень та березень 2019 року з зазначенням всіх складових цього місячного грошового забезпечення та розмір індексації грошового забезпечення отриманого  в квітні та березні 2019 року; розрахувати та зазначити в довідці її середньоденне грошове забезпечення станом на момент звільнення.
31 січня 2020 року позивач отримала відповідь Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 27 січня 2020 року вих. №29T-7 на звернення. В наданій відповіді містилася відмова виплатити індексацію грошового забезпечення за період  служби в поліції з листопада 2015 року по жовтень 20l7 року. 
Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернулася до суду з даним  позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності ГУ Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні з 03 травня 2019 року по день ухвалення судового рішення в справі, з розрахунку середньоденного грошового забезпечення в розмірі 636 грн.15 коп. та  стягнення з відповідача  на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 03 травня 2019 року по день ухвалення судового рішення в справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення в розмірі 636 грн. 15 коп., суд першої інстанції виходив з того, що в межах спірних правовідносин  відповідачем не було допущено бездіяльності щодо не проведення розрахунку із позивачем при звільненні, оскільки при звільненні ОСОБА_1 безпосередньо не заявляла про незгоду з проведеним відповідачем розрахунком заробітної плати,  не зверталась до відповідача з заявою про таку незгоду та про поновлення  порушеного права та  спір  між  позивачем та відповідачем про розмір розрахунку та  про  затримку виплати належної  суми не виникав. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності ГУ Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів через невиплату в період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року індексації грошового забезпечення  та зобов`язання ГУ Національної поліції в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів через невиплату в період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року індексації грошового забезпечення, відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року на час розгляду даної справи відповідачем не нарахована та не виплачена, а тому позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення компенсації втрати частини доходів є передчасною та необґрунтованою. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині звернення рішення суду в цій справі до негайного виконання, суд першої інстанції виходив з того, що присуджені позивачу виплати є компенсаційними та не носять характеру періодичних платежів, та не є виплатами заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби. Відмовляючи у стягненні на користь позивача добових у розмірі 60,00 грн., суд  першої інстанції виходив з того, що представник позивача у відрядження жодною організацією направлений не був, а самостійно, на власний розсуд прийняв участь в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в цій частині оскаржується позивачем.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною відмову ГУ Національної поліції в Полтавській області у виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року та стягнення  з ГУ Національної поліції в Полтавській області на користь позивача невиплачену суму індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року у розмірі 3375 грн. 17 коп.,  суд першої інстанції виходив з того, що не нарахування та не виплата позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період є протиправною. Стягнуючи з відповідача судові витрати в розмірі 192,45грн. та судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840  гривень 80 копійок, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення зазначених судових витрат. Рішення суду першої інстанції в цій частині оскаржується відповідачем.
З огляду на зазначене, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції як в частині задоволених, так і  в частині відмовлених позовних вимог.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Щодо визнання протиправної відмови ГУ Національної поліції в Полтавській області у виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року та стягненні  з ГУ Національної поліції в Полтавській області на користь позивача невиплачену суму індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року у розмірі 3375 грн. 17 коп.,  колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Частиною 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що порядок виплати грошового забезпечення  визначає Міністр внутрішніх справ України.
Згідно з ч. 5 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію", грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених  Конституцією України  гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
За змістом ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема,  оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.
Відповідно до п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Пунктом 2 Порядку № 1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
До вказаної постанови внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782 та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачу не виплачена індексація грошового забезпечення за період  служби в поліції з листопада 2015 року по жовтень 20l7 року.
Так, відповідач, обґрунтовуючи правомірність не проведення індексації грошового забезпечення позивача, звертає увагу на не включення поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення.
Наведені доводи колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи, що індексація грошового забезпечення прямо передбачена положеннями Закону України "Про Національну поліцію" та Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.
В той же час, згідно з ч. 5 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію", грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Таким чином, право особи на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.
При цьому, змін до зазначених положень Закону України "Про Національну поліцію" у спірний період не вносилось, правова норма була чинною.
За таких обставин, доводи відповідача щодо відсутності механізму реалізації законодавчого положення, як причини невиконання своїх зобов`язань, не можуть бути підставою для невиконання вимог закону.
У відповідності до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Колегія суддів  також враховує і рішення Конституційного суду України від 15.10.2013 № 9-рп/2013, в якому зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг.
В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 по жовтень 2017 року.
Таким чином, наявні підстави вважати, що відповідач, відмовивши позивачу у виплаті суми індексації грошового забезпечення, діяв всупереч Закону України "Про Національну поліцію", Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на зазначене, вимоги ч. 2    ст. 2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, відмовляючи у виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 по жовтень 2017 року,  діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень,  не довів правомірність оскаржуваної  відмови у виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 по жовтень 2017 року.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправною відмови відповідача у виплаті на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
При цьому, колегія суддів зазначає, щодо предмету доказування по даній справі не входили питання, в якому саме місяці та з урахування якого базового місяця слід нараховувати таку індексацію, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою відповідача взагалі у нарахуванні та виплаті індексації позивачу протягом періоду з листопада 2015 по жовтень 2017.
Отже, нарахування індексації відповідачем має бути здійснено відповідно до норм Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078.
Враховуючи викладене, а також з огляду на положення ст. 245 КАС України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що задля належного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року.
З приводу стягнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 невиплачену суму індексації грошового забезпечення у розмірі 3375 грн. 17 коп., колегія суддів зазначає наступне.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення суб`єктом владних повноважень та його перевірку на відповідність вищезазначеним принципам, та, водночас, зважаючи на особливості дискреційних повноважень такого суб`єкта владних повноважень.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
Так, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначенізаконом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі визначення законодавством чітких умов та критеріїв, яких необхідно дотримуватись при прийнятті рішення суб`єктом владних повноважень, відповідач зобов`язаний діяти, з урахуванням таких умов.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Згідно Рекомендацій Європи №11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право. Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим частиною 3статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Так, питання щодо здійснення розрахунку суми невиплаченої позивачу суми індексації грошового забезпечення належить до компетенції відповідача, а тому суд не може втручатись у дискреційні повноваження ГУ Національної поліції в Полтавській області.
Таким чином, задовольняючи рішення суду першої інстанції в цій частині, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, тому позовні вимоги щодо стягнення з на користь позивача невиплаченої суми індексації грошового забезпечення саме у розмірі 3375 грн. 17 коп., задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 03 травня 2019 року по день ухвалення судового рішення в справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення в розмірі 636 грн. 15 коп., колегія суддів зазначає наступне.

Стосовно вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні з 03 травня 2019 року по день ухвалення судового рішення в справі, з розрахунку середньоденного грошового забезпечення в розмірі 636 грн.15 коп. та стягнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні позивача з 03 травня 2019 року по день ухвалення судового рішення в справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення в розмірі 636 грн. 15 коп.,  а також визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів через невиплату в період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року індексації грошового забезпечення та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів через невиплату в період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року індексації грошового забезпечення, відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, колегія суддів зазначає наступне.
За своєю природою компенсація за час затримку розрахунку при звільненні є мірою покарання роботодавця за неналежне виконання обов`язків і сплачується на користь працівника.
Такий правовий висновок відображений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 справа №910/4518/16.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Законом України "Про Національну поліцію", Порядком №260, які є спеціальними у спірних правовідносинах щодо позивача, не врегульовано питання щодо порядку виплати середньоденного грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.
З огляду на неврегулювання питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України, зокрема, його стаття 117, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 6 березня 2018 року по справі № 804/3722/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Виходячи з приписів ст. 116, 117 КЗпП України з урахуванням конкретних обставин справи суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право та частки, яку вона становила у заявлених вимогах, та істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком.
Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу.
Матеріалами справи підтверджено, що 02.05.2019 наказом №252 о/с Головного управління Національної поліції в Полтавській області Управління МВС України в Полтавській області, згідно із Законом України “Про Національну поліцію”, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) з посади оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області., відтак обов`язок повного розрахунку відповідачем мав бути виконаний в день звільнення позивача із посади.
З огляду на зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності спору в цій частині, колегія суддів вважає хибними.
Таким чином, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні з 03 травня 2019 року по день ухвалення судового рішення в справі та стягнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні позивача з 03 травня 2019 року по день ухвалення судового рішення в справі, а також визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів через невиплату в період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року індексації грошового забезпечення та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів через невиплату в період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року індексації грошового забезпечення, відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, колегія суддів вважає такими, що підлягають задоволенню

Щодо  розрахунку середньоденного грошового забезпечення в розмірі 636 грн.15 коп.,  колегія суддів вказує на відсутність підстав втручатись у дискреційні повноваження Головного управління Національної поліції в Полтавській області, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо звернення рішення суду в цій справі до негайного виконання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про:
1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць;
           2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;
           3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби;
           4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності;
           5) уточнення списку виборців;
           6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань;
           7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.
          З огляду на зазначене, відсутні підстави   для допуску рішення до негайного виконання.

Щодо стягнення на користь представника позивача судових витрат в розмірі 192,45 грн., в тому числі, витрати, пов`язані із відривом від звичайних занять, в сумі 112,45 грн. та витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту, в сумі 80  грн.
          Згідно із статтею 135  Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
          Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.
Матеріалами спарив підтверджено, що представник позивача Сухно А.Г. прибув у судове засідання 05 березня 2020 року у м. Полтава із м. Кременчук, на що витратив 4 години. Тобто фактична зайнятість у зв`язку з прибуттям в судове засідання становила 4 години.
Статтею 8 Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” встановлено мінімальний розмір заробітної плати на 1 січня - 4723 грн.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 за календарем п`ятиденного робочого тижня норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочому тижні у березні 2020 року становить 168 годин.
Таким чином,  сума компенсації за відрив від звичайних занять, що підлягає стягненню на користь позивача, складає 112,45 грн. (4723:168*4).
Також, представником позивача на підтвердження витрат на проїзд надано оригінал квитка на автобус № 313864 від 05.03.2020 від АС Кременчук (час відправлення - 08:00 год.) до АС Полтава, вартістю 80,00 грн (а.с. 42), тому на користь представника позивача підлягають стягненню витрати на переїзд в розмірі 80,00 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується  з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь представника позивача судових витрат у розмірі 192,45грн.  
Щодо стягнення на користь позивача добових у розмірі 60,00 грн., колегія суддів зауважує, що постановою КМ України від 02.02.2011 № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" передбачено виплату добових лише державним службовцям або іншим особам, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів. 
Однак, представник позивача не відноситься до кола осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів. Так, представник позивача у відрядження жодною організацією направлений не був, а самостійно, на власний розсуд прийняв участь в судовому засіданні, у зв`язку з чим добові не підлягають компенсації на користь представника позивача.
Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;  4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про часткове   задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та   Головного управління Національної поліції в Полтавській області - задовольнити частково.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 по справі № 440/665/20 - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Полтавській області у виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року. 
Стягнути з Головного управління поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 невиплачену суму індексації грошового забезпечення.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні з 03 травня 2019 року по день ухвалення судового рішення в справі. 
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 03 травня 2019 року по день ухвалення судового рішення в справі.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів через невиплату в період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року індексації грошового забезпечення.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів через невиплату в період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року індексації грошового забезпечення, відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.І. Сіренко 	
Судді	   	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський