ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8012/20                                                                                 Головуючий у 1 інстанції: Кузьменко А.І.
                                                                                Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Горяйнова А.М.
                                                                 Мєзєнцева Є.І.
За участю секретаря                                Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи - Київська міська рада, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування повідомлення, визнання протиправними дій, -
ВСТАНОВИЛА:
Позивачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи - Київська міська рада, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому, з урахуванням позовної заяви із змінами, просили:
- задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати протиправним й скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, виданого Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, №60053470/6-20.1 від 13 вересня 2019 року; 
- задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та визнати протиправними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо формування пункту 3 резолютивної частини вимоги державного виконавця від 23 травня 2019   року   №57853079/20.1/4 щодо формування повідомлення від 17 липня 2019 року №57853079/20.1/4 й скасувати пункт 3 резолютивної частини вимоги державного виконавця від 23 травня 2019   року   №57853079/20.1/4 та похідне повідомлення від 17 липня 2019 року №57853079/20.1/4, прийняте за результатом розгляду листа від 19 червня 2019 року №05703-11552 директора ОСОБА_3 . Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА); 
- зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду №826/5426/16 від 19 грудня 2017 року на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом "Про виконавче провадження". 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), треті особи: Київська міська рада, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування повідомлення, визнання дій протиправними шляхом виділення у самостійне провадження вимог ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи: Київська міська рада, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, виданого відповідачем, №60053470/6-20.1 від 13 вересня 2019 року; зобов`язання відповідача виконувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду №826/5426/16 від 19 грудня 2017 року на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом "Про виконавче провадження".
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, врахувати висновки Верховного Суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.  Зокрема, апелянт вказує на протиправність повернення відповідачем виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання.
26 червня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
01 липня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшли пояснення по справі.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,  20 лютого 2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі №826/5426/16 про зобов`язання Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Київську міську раду повторно і відповідно до статей 3, 8, 19, 58, 124 Конституції України розробити проект рішення про безоплатну передачу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2768 га, за нормами визначеними статтею 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин останніх в домоволодінні АДРЕСА_1 .
Стягувачем у названому виконавчому листі зазначено ОСОБА_1 , боржником - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київську міську раду.
03 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про примусове виконання постанови суду №826/5426/16 на користь ОСОБА_1 
13 вересня 2019 року ОСОБА_1 скеровано повідомлення   про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, яким виконавчий лист №826/5426/16 від 20 лютого 2018 року повернуто без прийняття до виконання, на підставі пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, у поданому виконавчому листі зазначено два боржники.
Не погоджуючись із зазначеним повідомленням, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).
Статтею 1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до  ч. 1 ст. 13    Закону №1404-VІІІ, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Положеннями статті 15 Закону №1404-VІІІ  визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VІІІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 2 статті 4 Закону №1404-VІІІ передбачено, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.
У відповідності до частини 5 статті 373 КАС України, якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів або проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька виконавчих документів, у яких зазначаються один стягувач та один боржник, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.
За приписами частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до     статті 26     цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
Як вбачається з матеріалів справи, Окружним адміністративним судом міста Києва 20 лютого 2018 року видано виконавчий лист у справі №826/5426/16 про зобов`язання Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Київську міську раду повторно і відповідно до статей 3, 8, 19, 58, 124 Конституції України розробити проект рішення про безоплатну передачу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2768 га, за нормами визначеними статтею 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин останніх в домоволодінні АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 201).
ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою від 03 вересня 2019 року про примусове виконання постанови суду №826/5426/16 на користь ОСОБА_1 (Т. 2 ас 48).
Листом Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 13 вересня 2019 року №№60053470/6-20.1 ОСОБА_1 повідомлено про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (Т. 1 а.с. 200).
Підставою повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання стало невідповідність виконавчого документу вимогам частини 2 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів зазначає, що, відповідно до вимог частини 2 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»,  у випадку прийняття судового рішення проти декількох відповідачів, судом повинно видаватися декілька виконавчих листів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також, визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.
У виконавчому листі Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року стягувачем зазначено ОСОБА_1 , боржником - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та  Київську міську раду.
При цьому, вказаний виконавчий лист не містить відомостей про те, що обов`язок є солідарним.
Оскільки, вищезазначений виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року не відповідає вимогам частини 2 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів вважає, що Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України правомірно його повернуто стягувачу без прийняття до виконання.
З огляду на зазначене, доводи апелянта про протиправність дій відповідача щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання є необгрунтованими.
Згідно ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII,  у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
Отже, ОСОБА_1 наділений правом звернутися до Окружного адміністративного суду міста Києва з метою приведення виконавчого листа від 20 лютого 2018 року у справі №826/5426/16  у відповідність до норм Закону України «Про виконавче провадження».
Посилання апелянта на виконавче провадження №56384505, відкрите за заявою ОСОБА_2 , колегія суддів вважає безпідставним, оскільки, вказані обставини не є предметом розгляду у даній справі.
Крім того, доводи апелянта щодо врахування висновків Верховного Суду викладених у постановах від 12.09.2019 року у справі №8266/3163/16, від 26.02.2019 року у справі №826/5737/16, від 12.09.2019 року у справі 3826/3163/16, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, дані судові рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що адміністративний позов в частині зобов`язання Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду №826/5426/16 від 19 грудня 2017 року на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом "Про виконавче провадження" задоволенню не підлягає, з огляду на те, що такий обов`язок визначений статтею 19 Конституції України та статтею 18 Законом України   «Про виконавче провадження».
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому, підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить відстрочити сплату судового збору у даній справі.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2020 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.
Таким чином, судовий збір у розмірі 1  152,60 грн. (768,40*150%) за подання апеляційної скарги підлягає стягненню під час постановлення рішення. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Шостого апеляційного адміністративного суду (отримувач коштів - УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок отримувача - UA638999980313171206081026007, код класифікації доходів бюджету - 22030101) судовий збір у розмірі 1  152 (тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в строк, визначений статтею 328 - 329 КАС України.

 Суддя-доповідач                                                                               Вівдиченко Т.Р.
          
 Судді                                                                                                  Горяйнов А.М.
                                                                                                  
                                                                                                                Мєзєнцев Є.І.