ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 вересня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/5647/19	
                                                                                Суддя І інстанції – Стрельнікова Н.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Мельника В.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі  за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕКОМІНВЕСТБУД» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -      

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ТЕЛЕКОМІНВЕСТБУД»  звернулося до суду з вищевказаним позовом в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 08.10.2019  №0002290507, від 08.10.2019 №0002300507, від 08.10.2019 №0002310507.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставність висновків податкового органу щодо не встановлення факту реальності господарських операцій із зазначеним в акті перевірки контрагентом враховуючи той факт що податковим органом не належним чином проаналізовано наявність усіх первинних документів що підтверджують реальність вказаних операцій.   Крім того позивач не може нести відповідальність за дотримання податкової дисципліни своїми контрагентами та третіми особами.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року  позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням  Головне управління ДПС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ТЕЛЕКОМІНВЕСТБУД» просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ГУ  ДПС у Запорізькій області підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представники ТОВ «ТЕЛЕКОМІНВЕСТБУД» просили відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що контролюючим органом в період з 29.08.2019 по 04.09.2019 фахівцями ГУ ДПС у Запорізькій області відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, на підставі наказу від 23.08.2019 №1821 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ТЕЛЕКОМІНВЕСТБУД» (код ЄДРПОУ 31806405) з питань дотримання вимог податкового законодавства України при визначенні по взаємовідносинам з ДП «Елластік» Акціонерного товариства закритого типа «Елласт» у грудні 2018 – квітні 2019 року показників декларацій з податку на додану вартість та фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємств за 2018 рік та 1 квартал та півріччя 2019 року, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.
За результатом перевірки складено Акт від 11.09.2019 №12/08-01-05-07/31806405 в якому зафіксовано наступні порушення:
1) п.44.1, п.44.2 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства, який підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 1   519   806 грн., у тому числі за 2018 року – 624   510 грн., 1 квартал 2019 року – 629   305 грн., півріччя 2019 року 265   991 грн.;
2) п.п.14.1.36, п.п.14.1.181, п.п.14.1.231, п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до державного бюджету всього на загальну суму 1   663   476 грн., в т.ч.:          за грудень 2018 року на суму 693 900 грн., за січень 2019 року на суму 161 055 грн.,          за лютий 2019 року на суму 205 574 грн., за березень 2019 року – 321   952 грн., за квітень 2019 року – 280   995 грн. та завищено від`ємне значення з податку на додану вартість за квітень 2019 року на суму 25   197 грн.  
На підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС у Запорізькій області винесено податкові повідомлення-рішення:
-№0002300507 від 08.10.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у сумі 2   079   345 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням у розмірі 1   663   476 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 415   869 грн.
-№0002290507 від 08.10.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у сумі 1   899   757 грн. 50 коп.
Висновків про допущені позивачем порушення норм податкового законодавства контролюючий орган виходив  з наступного. перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій між ТОВ «ТЕЛЕКОМІНВЕСТБУД» та ДП «Елластік» Акціонерного товариства закритого типа «Елласт»  (код ЄДРПОУ 25467704), оскільки із наданих товариством видаткових, товарно-транспортних накладних та сертифікатів відповідності об`єктивно неможливо прийняти зазначені документи як доказ отримання та транспортування вантажу. Згідно комп`ютерних автоматизованих інформаційних систем встановлено: на підприємстві контрагента позивача відсутній достатній кваліфікований трудовий ресурс для виконання обсягу робіт (послуг, який вказаний в наданих до перевірки актах виконаних робіт); не підтверджено місцезнаходження платника податків (контрагента); податковий кредит, задекларований ДП «ЕЛАСТІК» АТЗТ «ЕЛЛАСТ» за відповідний період не містить номенклатуру робіт, або будь-які складові, за рахунок яких сформовано податковий кредит та який реалізовано на адресу позивача. 
З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємий період, позивач мав господарські операції з ДП «Елластік» Акціонерного товариства закритого типа «Елласт». 
оформлені взаємовідносини згідно наступних договорів: 
-договір підряду від 14.02.2018 №63G200-286/18/01 про виконання робіт на об`єкта ПАТ «Укртелеком», загальна вартість робіт не повинна перевищувати 4   500   000,00 грн. з ПДВ;
-договір підряду від 01.03.2018 №ДГ-91ДПЕ/01 про виконання будівельних робіт визначених у Замовленнях, загальна вартість робіт не може перевищувати 675000 грн. з ПДВ;
-договір підряду від 06.06.2018 №63 G330-1427/18/01 про виконання робіт з ремонту, інвентаризації та демонтажу лінійно кабельних споруд на об`єктах Східного Макрорегіону ПАТ «Укртелекому», загальна вартість робіт не може перевищувати 4500000 грн. з ПДВ;
-договір підряду від 15.06.2018 №G330-979/18/01 про виконання робіт з ремонту, інвентаризації та демонтажу лінійно кабельних споруд на об`єктах Західного Макрорегіону ПАТ «Укртелекому», загальна вартість робіт не може перевищувати 4500000 грн. з ПДВ;
-договір про надання послуг від 10.07.2018 №1000-1278/18/01 про надання послуг з організації та супроводження локальних BTL- активностей в Волинській, Закарпатській, львівській, рівненській, Тернопільській філіях «Укртелеком», вартість послуг 344666,88 грн.;
-договір поставки від 14.12.2018 №01/18 про поставку товару визначеного у Додатку1 до даного договору; сума договору становить 250149,65 грн.;
-договір підряду від 03.01.2019 №ДГ-483_ДПЕ/01 про виконання будівельних робіт визначених у замовленнях, загальна вартість робіт не повинна перевищувати 675   000 грн;
-договір поставки від 10.01.2019 №01/19 на поставку товару визначеного у рахунках-фактурах; покупець сплачує товар за цінами, що зазначені у рахунках;
-договір підряду від 01.04.2019  №63G200-875/19/01 про виконання робіт визначених у Замовленнях; загальна вартість робіт не може перевищувати 7322324 грн. з ПДВ.
На підтвердження господарських операцій по вказаним договорам  підприємством надано акти виконаних робіт, видаткові накладні, рахунки на оплату, замовлення, акти приймання-передачі матеріалів, подорожні листи вантажного автомобіля, акти списання товарів, сертифікати відповідності, товарно-транспортні накладні. 
Задовольняючи позов суд першої інстанцій дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність порушень позивачем податкового законодавства, оскільки реальність господарських операцій позивача з ДП «Елластік» Акціонерного товариства закритого типа «Елласт»  підтверджується первинними документами, відбувся реальний рух активів в процесі здійснення цих операцій, а тому відсутні законні підстави для визначення йому податкових зобов`язань. Допущені контрагентами порушення вимог законодавства при веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідну відповідальність щодо них та не впливають на право покупця на формування податкового кредиту.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з позицією суду першої інстанцій, виходячи з наступного.
Спірні правовідносини регламентуються положеннями ПК України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативними актами, прийнятими на їх виконання, у відповідних редакціях.
Питання, пов`язані з підтвердженням даних, визначених у податковій звітності, обчисленням податку на додану вартість та податку на прибуток, формуванням виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів та надання послуг внормовано статтями 14, 44, 198 ПК України. 
Визначення господарської діяльності відображене в п   14.1.36   ст.   14 Податкового кодексу України, відповідно до якого - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Так, підпунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 44.2 статті 42 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Підпунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 даного кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст.198 ПКУ вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
У відповідності до приписів п.201.1, п.201.4., п.201.10, ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний виписати податкову накладну у двох екземплярах та надати покупцю податкову накладну, що має містити визначені за законом певні реквізити, у т. ч. ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні.
Відповідно до п.п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). 
У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що наявність у позивача, податкових  та видаткових накладних по господарськими операціями, що перевірялися, а також відповідних розрахункових документів, дані яких враховані та відображені у бухгалтерському та податковому обліку позивача повністю підтверджують законність нарахування    ТОВ «ТЕЛЕКОМІНВЕСТБУД» відповідних сум прибутку, валових витрат, нарахування податкового кредиту та податкових зобов`язань з податку на додану вартість, а також підтверджують факт здійснення господарських операцій позивача з придбання у контрагента послуг та товарів на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних послуг були включені до податкового кредиту.
Вказані первинні документи відповідають ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству, товари придбавались з метою їх подальшого використання у господарській діяльності позивача.
З огляду на викладене в акті перевірки, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що відповідачем не заперечується наявність у позивача необхідних первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, та відповідність вказаних у них обсягів господарських операцій і задекларованих у податковій звітності сум від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток та сум податкового кредиту з податку на додану вартість.
Висновками перевірки та судом першої інстанції не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податку на прибуток, податкового кредиту, від`ємного значення ПДВ та на подальше отримання бюджетного відшкодування.
Реальність господарських операцій по вказаним у акті перевірці контрагентам підтверджується видатковими накладними, податковими накладними,  розрахунковими документами, товарно транспортними накладними, актами виконаних робіт. 
Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно з частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту, податку на прибуток наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Судом першої інстанції були досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, та податку на прибуток, а також реальне виконання сторонами, укладених правочинів. 
Поруч з цим, в обґрунтування прийняття спірних податкових повідомлень-рішень відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо спірних контрагентів та актів щодо неможливості проведення їх зустрічних звірок,   а    не  з аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи. 
Щодо посилання відповідача, на фіктивність укладених договорів між позивачем та вказаним вище контрагентом, то суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.
Так, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України N 363 від 14.10.97 р., товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Згідно із п. п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.
Разом з тим, вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Крім того, чинним законодавством України не встановлено обов`язку суб`єкта господарювання, а також права здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів.
Дефекти в оформленні товарно-транспортних накладних (зокрема відсутність окремих реквізитів або помилки при їх заповненні), не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Також слід зазначити, що вказані правила регулюють  інші правовідносини, ніж ті що склалися між позивачем та його контрагентом.
Зазначені факти свідчать  на користь висновку суду першої інстанції щодо підтвердження реальності спірних  господарських операцій, крім того  відсутність деяких документів,  а так само помилки в їх заповненні не є підставою для висновків  про відсутність господарської операції, в той час як з інших даних вбачається  фактичний рух активів та зміна у капіталі позивача у зв`язку з його господарською діяльністю.
З огляду на встановлені обставини у справі, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, правильним є висновок суду першої інстанції, що у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи, у зв`язку з чим право платника податків, тобто позивача, на податковий кредит та податку на прибуток не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою.
Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства або недостатньою кількістю у контрагента трудового ресурсу для самостійного виконання договірних зобов`язань. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено. А недостатня кількість трудового ресурсу не свідчить про неможливість виконати роботи або надати послуги та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих робіт/послуг, у тому числі й по ПДВ. Адже судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).
При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей. 
Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентом з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагента.
Судом першої інстанції з`ясовано характер та зміст спірних операцій позивача з його контрагентами при виконанні договорів укладених з останніми, зроблено вмотивований висновок про відповідність первинних документів вимогам чинного податкового законодавства, а також про те, що відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, встановлено наявність зв`язку між фактом придбання товарів з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання придбаного товару у господарській діяльності.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що відповідачем не підтверджено правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.
Крім того судом першої інстанції, крім іншого, на спростування  висновків, викладених у акті перевірки вірно взято до уваги  рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 09.10.2019 по справам №331/4149/19 та №331/4150/19 про притягнення директора та головного бухгалтера ТОВ «ТЕЛЕКОМІНВЕСТБУД» - ОСОБА_1 та ОСОБА_2  до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими провадження у справах про адміністративне правопорушення закрито на підставі п.1, п. 7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях вказаних осіб складу адміністративного правопорушення та закінчення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності та висновок експерта №317 від 31.01.2019 ОСОБА_3 за результатами проведення економічної експертизи на вирішення якої було поставлено питання стосовно підтвердження висновків Акта позапланової виїзної перевірки №12/08-01-05-07/31806405 від 11.09.2019, а також підтвердження використання у господарській діяльності позивача товарів, робіт та послуг придбаних у період грудень 2018 - квітень 2019 у ДП «Елластик» АТЗТ «Елласт».
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін. 
Керуючись п.1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління  ДПС у Запорізькій області  – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів  з дня складення в повному обсязі.
В повному обсязі постанова складена 30 вересня 2020 року.

   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник