СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2020 р.                                                                       Справа № 905/658/20  

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Ільїн О.В. , суддя  Россолов В.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (вх.№1656 Д/1-43), на рішення Господарського суду Донецької області від 12.06.2020 (суддя О.В. Говорун, повне рішення складено 15.06.2020) у справі №905/658/20
за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ
до ОСОБА_1 , м. Мирноград, Донецька область
про стягнення 58102,87 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 58102,87 грн.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 12.06.2020 у справі №905/658/20 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 , дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, б.1Д, ідентифікаційний код юридичної особи - 14360570) заборгованість за кредитом у розмірі 8700 (вісім тисяч сімсот) грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 314 (триста чотирнадцять) грн 74 коп. В задоволенні інших вимог відмовлено.
Позивач з вказаним рішення суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неналежну оцінку доказів по справі та недослідження всіх обставин справи, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, комісії, пені та прийняти в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Також апелянт просить провести розгляд справи за участі представника Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", а судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо недоведеності заявником наявності підстав для стягнення процентів за користування кредитом, пені та комісії. Вказує, що дані обставини підтверджуються, зокрема, наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості, довідкою про розмір встановлених кредитних лімітів та випискою по рахунках відповідача.
09.07.2020 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи №905/658/20 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.07.2020 у справі №905/658/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", на рішення Господарського суду Донецької області від 12.06.2020 у справі №905/658/20. Задоволено клопотання представника Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено справу до розгляду на 11.08.2020 на 12 год. 00 хв. 
Зважаючи на знаходження судді-доповідача у відпустці станом на призначену дату судового засідання, ухвалою суду від 30.07.2020 дату та час судового засідання перенесено на 01.09.2020 на 12:00 год.
31.08.2020 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Хачатрян В.С., системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи №905/658/20 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Россолов В.В., суддя Ільїн О.В.
Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції. 
Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак, наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з`явилися, своїх повноважних представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили.
Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останніх.
Стаття 269 ГПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 08.04.2011 відповідач звернувся до позивача із заявою про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підпису. 
Як зазначає позивач, за змістом вказаної заяви, відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (далі - Умови), тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування (далі – договір).
На підтвердження зазначених вище обставин, позивач надав копії відповідної заяви, довідку про розмір встановлених кредитних лімітів та витяг з "Умов та правил надання банківських послуг" (а.с.17-28).
Згідно з довідкою позивача про розміри встановлених кредитних лімітів №10408DO1MS070 від 12.03.2020, відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_2 , а саме – 08.04.2011 – 1000 грн, 16.10.2013 – 2700 грн, 12.11.2013 – 4700 грн, 31.01.2014 – 6700 грн, 12.02.2014 – 8700 грн, 01.03.2014 – 8700 грн, 02.03.2014 – 8672,93 грн (а.с.28).
За розрахунком банку, заборгованість відповідача, станом на 11.03.2020, становить 58102,87 грн і складається із: заборгованості за кредитом 8700 грн, заборгованості по процентам за користування кредитними коштами – 23184,35 грн, заборгованості по комісії за користування кредитом – 2565,47 грн, нарахованої пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором  - 23653,05 грн (а.с.29-30).
Позивач свої зобов`язання за договором щодо надання відповідачу грошових коштів виконав, що підтверджується банківськими виписками по рахункам відповідача (а.с.31,32).
Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.
Відмовляючи частково в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не доведено, що вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, пені та комісії ґрунтуються на договорі, укладеному у письмовій (в тому числі електронній) формі.
Оскаржуючи зазначене рішення, позивач оспорює правомірність висновку суду першої інстанції саме щодо відмови у стягненні процентів за користування кредитом, пені та комісії. 
Наведене позивач вважає підставою для скасування рішення суду в частині відмові в задоволенні позовних вимог. В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги позивача, судова колегія вважає їх безпідставними, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України   можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України   позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України   позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 Цивільного кодексу України   визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України   якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заявці позичальника від 08.04.2011 про відкриття поточного рахунку відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що підписана  боржником заява умов щодо процентів, пені та комісії не містить.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами пеню за несвоєчасну сплату кредиту і комісійну винагороду банку.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08.04.2011, посилався на «Умови та Правила надання банківських послуг» тарифи банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.
Водночас, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці «Умови та Правила надання банківських послуг» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).
Роздруківка із сайту заявника належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила кредитування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Фізичній особі-підприємцю Мамедову Фізулі Габіб огли «Умови та Правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із боржником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17.
Таким чином, апеляційний господарський суд доходить висновку, що місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині вимог про стягнення 23184,35 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2565,47 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 23653,05 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, відхиляються колегією суддів, як безпідставні, необґрунтовані та такі, що стосуються виключно переоцінки доказів.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. 
Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Донецької області від 12.06.2020 у справі №905/658/20 без змін.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Донецької області від 12.06.2020 у справі №905/658/20 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.
Повний текст постанови складено 01.09.2020.

Головуючий суддя                                                                    П.В. Тихий

Суддя                                                                                           О.В. Ільїн  

Суддя                                                                                           В.В. Россолов