П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 вересня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/504/20	

 	                                     Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.                                 Дата і місце ухвалення: 24.06.2020р., м. Одеса                                         	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  -   Лук`янчук О.В.
суддів             -    Бітова А.І.
-          Ступакової І.Г.
        при секретарі  -   Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року по справі за позовом виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2020 року виробничо-сервісна фірма «Гідрогеосервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28 жовтня 2019 року: №0003261307 про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 581  139,02 грн., №0003271307 про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, на 510 грн., а також податкового повідомлення без реєстраційного номеру, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання  з військового збору в розмірі 39  711,17 грн.
Позов обґрунтовувало тим, що висновки акту документарної планової виїзної перевірки від 24.09.2019р. №39/15-32-05-10/20992595 про отримання директором виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 доходів у вигляді додаткового блага у натуральній (не грошовій формі) у зв`язку з відсутністю розрахункових документів  щодо підтвердження факту отримання палива на АЗС  в обмін на талони при заправці автотранспорту, є необґрунтованими та ґрунтуються виключно на припущеннях податкових ревізорів-інспекторів відповідача. Податковим органом не враховано, що за умовами договорів поставки нафтопродуктів оптовими партіями, укладеними позивачем з ТОВ «Нафтотрейд Ресурс», ТОВ «Вог Рітейл», ТОВ «Стейт Оіл» та ТОВ «Євро Пауер», право власності позивача на придбане пальне виникає з моменту отримання видаткових накладних та талонів відповідного номіналу і терміну дії. Після цього все придбане пальне передається на зберігання вказаним суб`єктам господарювання та видається ними з АЗС на вимогу уповноваженій особі виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю. Позивач вважає необґрунтованими посилання відповідача на відсутність всіх істотних умов договорів, укладених позивачем з його контрагентами, та зазначає, що визнання договорів недійсними може мати місце лише в судовому порядку. Крім того, позивач просив суд врахувати, що відносно підприємства не приймалось податкових повідомлень-рішень про донарахування податку на прибуток та податку на додану вартість. Оскільки у директора виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 не виникало ніякого додаткового блага у нематеріальній формі, тому у підприємства і не виникає обов`язку щодо сплати військового збору. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року  в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, виробничо-сервісна фірма «Гідрогеосервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення від 24.06.2020р. та ухвалити нове судове рішення - про задоволення позову.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки наданим позивачем доказам, а саме: первинним документам з господарської діяльності  за весь перевіряємий період, договорам з оптовими постачальниками нафтопродуктів, висновку експерта, яким було проведено економічне дослідження первинних документів підприємства на предмет відповідності висновків  Головного управління ДПС в Одеській області в акті перевірки  від 24.09.2019р. №39/15-32-05-10/20992595. При прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції обмежився лише посиланням на відсутність у позивача фіскальних звітних чеків АЗС, які, на думку суду, він зобов`язаний був отримати під час заправлення свого автотранспорту на АЗС шляхом повернення зі зберігання пального в обмін на талони відповідного номіналу з попередньою оплатою всього об`єму такого пального. При цьому, судом не враховано, що для отримання пального  на заправку своїх автомобілів виробничо-сервісною фірмою «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ укладалися договори із оптовими продавцями пального  на умовах попередньої оплати шляхом безготівкового перерахунку коштів з наступним отриманням видаткових накладних та відповідної кількості талонів. Таким чином, сам по собі відпуск пального  за талонами, які попередньо оплачені, не потребує отримання розрахункових документів на АЗС.
Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції необґрунтовано не прийнято до уваги посилання позивача на обґрунтування Головним управлінням ДПС в Одеській області в акті перевірки своїх висновків положеннями Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України, затвердженої спільним наказом Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України і Державного комітету статистики України №81/38/101/235/122 від 02.04.1998р., який втратив чинність. 
Посилається апелянт і на безпідставність посилань суду першої інстанції на п.3.3 Договору поставки нафтопродуктів оптовими партіями від 03.03.2016р., укладеного між позивачем і ТОВ «Нафтотрейд Ресурс», оскільки судом не правильно розтлумачено вказаний пункт договору. Більше того, судом розповсюджено дію вказаного пункту договору з ТОВ «Нафтотрейд Ресурс» від 03.03.2016р. на всі інші договори з іншими постачальниками щодо придбання ПММ.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1 ст.77 ПК України, згідно плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок  платників податків на 2019 рік, на підставі наказу ГУ ДПС в Одеській області від 07.08.2019р. №6307, у період з 28.08.2019р. по 17.09.2019р. посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області проведено планову виїзну документальну перевірку виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ, код за ЄДРПОУ 20925295, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р.
За результатами перевірки Головним управлінням ДПС в Одеській області складено акт перевірки від 24.09.2019р. №39/15-32-05-10/20992595, у висновках якого, серед іншого, зафіксовано порушення позивачем:
-          п.54.3.3 п.54.3 ст.54 та п.119.2 ст.119, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України та порядку заповнення Розділу І та Розділу II Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015р. №4, а саме: податкова звітність про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків податку та суми утриманого з них податку за перевіряємий період надавалась не в повному обсязі, зокрема, не відображено за перевіряємий період сум доходів, отриманих у вигляді додаткового блага гр. ОСОБА_1 ;
-          п.п.14.1.180, п.п.14.1.54 п.14.1 ст.14, п.п.162.1.1, п.п.162.1.3 п.162.1 ст.162, п.п.163.1.1, п.п.163.1.2 п.163.1, п.п.163.2.1, п.п.163.2.2 п.163.2 ст.163, п.п.164.1.1, п.п.164.1.2 п.164.1, п.п.164.2.1 п.164.2, п.164.5 ст.164, п.167.1 ст.167, п.п.168.1.1, п.п.168.1.4 п.168.1, п.168.3, п.п.168.4.1, п.п.168.4.2, п.п.168.4.7 п.168.4 ст.168, п.171.1, абз. «а» п.171.2 ст.171, абз. «а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, а саме: підприємство не утримало та не перерахувало податок на доходи фізичних осіб у періоді з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. на загальну суму - 336 320,18 грн. (у т. ч.: 2017 рік - 164969,36 грн.; 2018 рік - 171623,82 грн.);
-          п.16-1 підрозділу 10 розділу XX «Інші перехідні положення», п.п.162.1.1, п.п.162.1.2, п.п.162.1.3 п.162.1 ст.162, п.п.163.1.1, п.п.163.1.2  п.163.1, п.п.163.2.1, п.п.163.2.2 п.163.2 ст.163, ст.168, п. 171.1 ст.171, п.176  ст.176 Податкового кодексу України, що виразилося у несплаті підприємством військового збору за період з 01.10.2016р. по 30.09.2018р. на загальну суму 22 981,88 грн. (у т.ч.: 2017рік - 11254,25 грн.; 2018 рік - 11727,63 грн.).
Зокрема, в акті перевірки зазначено, що ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ у перевірений період здійснювало віднесення до витрат вартості паливно-мастильних матеріалів згідно отриманих відповідно до укладених договорів з оптовими постачальниками паливно-мастильних матеріалів ТОВ «Нафтотрейд Ресурс», ТОВ «Вог Рітейл», ТОВ «Стейт Оіл» та ТОВ «Євро Пауер» по видаткових накладних талонів на паливо. Розрахункові документи у вигляді касових чеків, виданих на автозаправних станціях, щодо безпосереднього підтвердження отримання палива на АЗС  при заправці пальним  автотранспортних засобів у робочий час, що підтверджує саме використання талонів, до перевірки не надано. ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ, при видачі талонів на ПММ працівникам підприємства та в подальшому обміну їх на відповідну кількість палива, повинно було вимагати від підзвітних осіб чек РРО, тобто документ, що підтверджує саме використання талонів. Вартість паливно-мастильних матеріалів, а саме талонів, які отримувались особисто директором ОСОБА_1 (матеріально відповідальна особа), без розрахункових документів, щодо підтвердження факту отримання палива з АЗС, по суті є доходом, у вигляді додаткового блага, отриманим гр. ОСОБА_1 , у натуральній (негрошовій) формі в сумі 1  532  125,50 грн.  Однак, в порушення вимог п.п.14.1.180, п.п.14.1.54 п.14.1 ст.14, п.п.162.1.1, п.п.162.1.3 п.162.1 ст.162, п.п.163.1.1, п.п.163.1.2 п.163.1, п.п.163.2.1, п.п.163.2.2 п.163.2 ст.163, п.п.164.1.1, п.п.164.1.2 п.164.1, п.п.164.2.1 п.164.2, п.164.5 ст.164, п.167.1 ст.167, п.п.168.1.1, п.п.168.1.4 п.168.1, п.168.3, п.п.168.4.1, п.п.168.4.2, п.п.168.4.7 п.168.4 ст.168, п.171.1, абз. «а» п.171.2 ст.171, абз. «а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, підприємство не утримало та не перерахувало податок на доходи фізичних осіб у періоді з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. на загальну суму - 336 320,18 грн., не відобразило у податковій звітності за перевіряємий період сум доходів, отриманих у вигляді додаткового блага гр. ОСОБА_1 , а також, в порушення п.16-1 підрозділу 10 розділу XX «Інші перехідні положення», п.п.162.1.1, п.п.162.1.2, п.п.162.1.3 п.162.1 ст.162, п.п.163.1.1, п.п.163.1.2  п.163.1, п.п.163.2.1, п.п.163.2.2 п.163.2 ст.163, ст.168, п. 171.1 ст.171, п.176  ст.176 Податкового кодексу України, не сплатило військовий збір за період з 01.10.2016р. по 30.09.2018р. на загальну суму 22 981,88 грн.
28.10.2019р., на підставі акту перевірки від 24.09.2019р. №39/15-32-14-10-11/20992595, Головним управлінням ДПС в Одеській області прийняло податкові повідомлення-рішення:
- №0003261307, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 581 139,02 грн. (в тому числі: 336320,18 грн. - за податковим зобов`язанням та 244818,84 грн. - за штрафними санкціями);
- №б/н, яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 39 711,17 грн. (в тому числі: 22981,88 грн. - за податковим зобов`язанням та 16729,29 грн. - за штрафними санкціями);
- №0003261307, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510 грн. за порушення п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України. 
Не погоджуючись з правомірністю вказаних податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС в Одеській області ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ оскаржило їх в судовому порядку.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що у відповідності до вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20.05.2008р. №281/171/578/155, та Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997р. №1442, через мережу АЗС здійснюється саме роздрібний продаж нафтопродуктів, оскільки відпуск пального відбувається через   паливо-, масло- та газороздавальні колонки кінцевому споживачу. За висновками суду першої інстанції, у даному випадку підтвердженням факту отримання пального є розрахунковий документ за установленою формою на повну суму проведеної операції, який видається разом з одержаними нафтопродуктами, та в якому зазначається інформація пpo форму здійснення розрахунку. А відтак, факт відпуску позивачу нафтопродуктів через АЗС має бути підтверджений відповідним розрахунковим документом, натомість такі документи позивачем до матеріалів справи та в ході перевірки не надані.
Також, суд першої інстанції зазначив, що необхідність видачі розрахункового документу під час отримання палива, прямо передбачено договором №С110514 від 03.03.2016р. з ТОВ «Нафтотрейд Ресурс», відповідно до п. 3.3 якого товари, отримані покупцем від користувача АЗС, що підтверджується чеком касового апарату (РРО), вважаються повернутими зі зберігання постачальником покупцю згідно умов цього договору.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводи податкового органу, що позивач, використовуючи талони на отримання придбаного у постачальників палива для заправки транспортних засобів, які використовуються у його господарській діяльності, повинен забезпечити ведення документації, яка підтверджує зазначений факт. Суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно було збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору, а також  застосовано штрафні санкції відповідно до п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України.
Надаючи правову оцінку таким висновком суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до п.п.14.1.54 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
Положеннями п.44.1 ст.44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV Податкового кодексу України відповідно до пп.163.1.1 п.163.1 ст.163 якого об`єктом оподаткування фізичної особи резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Відповідно до п.п. е п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.
При цьому, у відповідності до  п.п.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визначено, якщо додаткові блага надаються у не грошовій формі, сума податку об`єкта оподаткування обчислюється за правилами визначеними пунктом 164.5 цієї статті.
Згідно п.164.5 ст.164 ПК України, під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою:
К = 100 : (100 - Сп),
де К - коефіцієнт;
Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування.
Згідно п.167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Відповідно до п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Підпунктом 176.2 статті 176 Кодексу передбачено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані:
а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;
б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
Крім того, відповідно до п.16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Відповідно до п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.
Як вбачається  з матеріалів справи, у перевірений період фактичними видами діяльності ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ було оптова торгівля машинами та устаткуванням (КВЕД 46.69) та діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (КВЕД 71.12).
На балансі підприємства рахуються основні засоби: автомобілі ГАЗ-5204 52-38, ЗАЗ-1102 ТАВРІЯ Чили, ГАЗ 330232-414 НОМЕР_1 , Нива CEVROLET 2123 НОМЕР_2 -74СІ; бурові установки УГБ ЗУК, УРБ 2,5 АК на шасі КАМАЗ 4310 (501-25 ов), УГБ ЗУК Ч; бурові станки УГБ 1 ВС на шасі ЗИЛ 131 (56-00 ОДР), УРБ ЗАМ Ч; вагон-дім КУНГ; генератор зварювальний Т Д 310-42; компресори; трактор ЮМЗ 6 АКП; екскаватор.
03.03.2016р. між ТОВ «Нафтотрейд Ресурс», як Постачальником, та ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ, як Покупцем, укладено договір поставки нафтопродуктів оптовими партіями №С110514, за умовами якого Постачальник зобов`язується постачати Покупцю нафтопродукти партіями, а Покупець зобов`язується прийняти товар від Постачальника та оплатити його вартість на умовах даного Договору (п.1.1). Відповідно до умов даного Договору Постачальник зобов`язується зберігати придбаний Покупцем Товар протягом строку та на умовах, визначених Договором (п.1.2). До ціни товару входить також вартість  зберігання Товару Постачальником (п.2.1). Право власності на товар переходить до Покупця з моменту підписання Сторонами видаткової накладної на Товар. (а.с.3.1) Товар вважається переданим  на зберігання Покупцем Постачальнику з дати  підписання Сторонами видаткової накладної на Товар. Товар повертається (видається) Покупцю зі зберігання лише на підставі  та в обмін на картку на пальне, видану Постачальником Покупцеві. Картка на пальне є товарно-розпорядчим документом на пальне та не є розрахунковим  чи платіжним засобом. Для отримання Товару зі зберігання (заправки пальним транспортного засобу на АЗС)  водій пред`являє оператору АЗС картку на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію картки на пальне і, на підставі цього, здійснює фактичну передачу (видачу)  Товару відповідної марки та кількості. Картка на пальне залишається у оператора. (п.3.2) Розрахунки між Сторонами здійснюються в Українській національній валюті - гривні. Вид розрахунків - безготівковий, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. (п.4.1)
11.01.2016р. між ТОВ «Вог Рітейл», як Постачальником, та ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ, як Покупцем, укладено договір поставки нафтопродуктів №С14027, за умовами якого Постачальник зобов`язується постачати Покупцю нафтопродукти, а Покупець зобов`язується прийняти товар від Постачальника та оплатити його вартість на умовах даного Договору. Додатково до основного зобов`язання Постачальник зобов`язується зберігати проданий Товар до дати поставки на умовах даного Договору (п.1.1) До ціни Товару входить вартість зберігання Товару Постачальником в резервуарах  АЗС протягом строку дії карток на пальне (п.2.1). Після погодження Сторонами асортименту, кількості та ціни Товару (товарної партії) Постачальник надає за видатковою накладною  Покупцю картку(и) на пальне «WOG», встановленої форми та відповідного номіналу. Право власності на Товар переходить до Покупця з моменту підписання Сторонами видаткової накладної на Товар. Картка на товар є товарно-розпорядчим документом  на Товар, на підставі якого здійснюється відпуск Товару на АЗС. Картка на пальне не є розрахунковим платіжним засобом. Для отримання Товару зі зберігання (заправки пальним транспортного засобу на АЗС)  водій пред`являє оператору АЗС картку на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію картки на пальне і, на підставі цього, здійснює фактичну передачу (видачу)  Товару відповідної марки та кількості. Картка на пальне залишається у оператора. (п.3.2) Розрахунки за товар здійснюються на умовах 100% попередньої оплати вартості Товару (п.4.1)
13.11.2014р. між ТОВ «Стейт Оіл», як Постачальником, та ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ, як Покупцем, укладено договір на відпуск паливно-мастильних матеріалів №ДГ-08023, за умовами якого Постачальник зобов`язується організовувати та забезпечувати заправку паливно-мастильними матеріалами  автотранспорту Покупця, а Покупець зобов`язується приймати та оплачувати  відпущені паливно-мастильні матеріали (п.1.1). Відпуск ППМ здійснюється у мережі автозаправних станцій  Постачальника, що працюють під ТМ «БРСМ Нафта» (п.1.2). У вартість ПММ за даним Договором включена вартість послуг зі зберігання та відпуску ПММ на АЗС (п.1.5). Покупець оплачує Постачальникові вартість ПММ в асортименті, кількості та за ціною згідно з виставленим рахунком-фактурою. Ціна ПММ, зазначена у рахунку-фактурі, є остаточною. Розрахунок здійснюється у безготівковому вигляді шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунок Постачальника (п.2.1.1). Постачальник на підтвердження свого обов`язку, що випливає з цього Договору, видає безоплатно Покупцеві  бланки-дозволи відповідного номіналу, марки на всю кількість оплачених ПММ згідно з рахунком-фактурою. Бланки-дозволи  після отримання ПММ за цим Договором вважаються погашеними та, відповідно, є недійсними (п.2.1.2). Право власності на ПММ переходить до Покупця в момент передачі Покупцю накладної та бланків-дозволів (п.2.1.4). Після передачі Покупцю накладної та бланків-дозволів на ПММ відповідна кількість ПММ вважається прийнятою Постачальником на зберігання до його витребовування Покупцем за пред`явленням бланків-дозволів (п.2.1.5). Після відпуску зазначених у бланку-дозволі ПММ Покупцю, бланк-дозвіл вважається погашеним та повертається Постачальнику і є підставою для списання ПММ  зі зберігання (п.2.1.8).
07.10.2017р. між ТОВ «Євро Пауер», як Постачальником, та ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ, як Покупцем, укладено договір на відпуск паливно-мастильних матеріалів №0005906, умови якого є ідентичними умовам договору №ДГ-08023 від 13.11.2014р. укладеному позивачем з ТОВ «Стейт Оіл».
Таким чином, зі змісту зазначених договорів вбачається, що право власності позивача на придбане пальне виникає з моменту отримання видаткових накладних та талонів відповідного номіналу та терміну дії. Після цього все придбане пальне вважається таким, що перебуває на зберіганні у постачальників, і видається з їх АЗС на вимогу уповноваженій особі Підприємства в обмін на талони.
Придбання позивачем Товару за укладеними договорами  №С110514 від 03.03.2016р. з ТОВ «Нафтотрейд Ресурс», №С14027 від 11.01.2016р. з ТОВ «Вог Рітейл», №ДГ-08023 від 13.11.2014р. з ТОВ «Стейт Оіл» та №ДГ-0005906 від 07.10.2017р. з ТОВ «Євро Пауер»,  підтверджується наданою первинною документацією: рахунками фактурами, видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями.
При проведенні перевірки Головне управління ДПС в Одеській області дійшло висновку, що ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ, при видачі талонів на ПММ працівникам підприємства та в подальшому обміну їх на відповідну кількість палива, повинно було вимагати від підзвітних осіб чек РРО, тобто документ, що підтверджує саме використання талонів. Вартість паливно-мастильних матеріалів, а саме талонів, які отримувались особисто директором ОСОБА_1 (матеріально відповідальна особа), без розрахункових документів, щодо підтвердження факту отримання палива з АЗС, по суті є доходом, у вигляді додаткового блага, отриманим гр. ОСОБА_1 , у натуральній (негрошовій) формі в сумі 1  532  125,50 грн.  
Колегія суддів вважає помилковим такі висновки контролюючого органу з огляду на наступне.
Приписати п.3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20.05.2008р. №281/171/578/155 (далі - Інструкція №281) визначено, що талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Цим ж пунктом Інструкції №281 визначено, що розрахунковий документ - документ установленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення)товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти. надрукований у випадках, передбачених законодавством України, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.
Проте, апеляційний суд звертає увагу на те, що для отримання талонів на заправку своїх автомобілів ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ укладалися договори із продавцями пального №С110514 від 03.03.2016р. з ТОВ «Нафтотрейд Ресурс», №С14027 від 11.01.2016р. з ТОВ «Вог Рітейл», №ДГ-08023 від 13.11.2014р. з ТОВ «Стейт Оіл» та №ДГ-0005906 від 07.10.2017р. з ТОВ «Євро Пауер», на умовах оплати рахунків попередньої оплати шляхом безготівкового перерахунку коштів, що підтверджується банківськими виписками з наступним отриманням за видатковими накладними відповідної кількості талонів за відповіднім номіналом.
Для підприємства, яке здійснює свою діяльність з використанням значної кількості ПММ, такий варіант заправки привабливий тим, що ціна за літр пального не змінюється з моменту отримання талонів до моменту заправки.
Бланк-Дозвіл (талон) - це документ, який дозволяє його пред`явникові отримувати пальне на АЗС є засобом одноразового використання, що забезпечує систему безготівкового відпуску пального на АЗС. Оскільки передоплата за пальне вже була проведена, сама заправка відбувається без будь-якої додаткової оплати. А тому, вона має відбуватися без проведення розрахунків через РРО на АЗС та без додаткового оформлення саме розрахункової операції.
Апеляційний суд зазначає, що вищевказане не суперечить вимогам Інструкції №281, згідно якої касовий чек підтверджує факт продажу товарів (послуг), оскільки під час отримання водіями бензину за талонами, факт його продажу відбувся раніше - під час його оплати шляхом безготівкового перерахунку коштів, тому отримання за талонами раніше оплаченого палива не є продажем товару та розрахунковими операціями, оскільки водіями не сплачувались за нього готівкові кошти.
Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим доводи апелянта, що відпуск нафтопродуктів за талонами, які попередньо оплачені у безготівковій формі, не є розрахунковими операціями, і, відповідно, не потребує використання реєстратора розрахункових операцій.
Талон на бензин це документ, який підтверджує право пред 'явителя на одержання вже сплаченого палива на АЗС. Так як талони на бензин не є платіжними документами, тому операція, яка проводиться при видачі пального на АЗС при наданні талону або бланка дозволу, є поверненням власнику його майна (в даному випадку - пального), і така операція не може вважатися розрахунковою операцією, оскільки пальне було оплачене в попередньому періоді.
Відповідно до пп. 4.4 п. 4 ДСТУ 4303: 2004 роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності у сфері товарообігу, що охоплює купівлю - продаж товарів кінцевому споживачеві та надання йому торговельних послуг
Згідно п.1 ст.698 Цивільного кодексу за договором роздрібної купівлі-пролажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, зазвичай призначений для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним (п. 2 цієї статті Кодексу).
Предметом договорів купівлі-продажу в розумінні статті 656 Цивільного кодексу України може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договорів купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства України, талони (бланки-дозволи на відпуск нафтопродуктів, паливні та скретч - картки) можуть бути предметом договору купівлі-продажу.
За вказаними вище договорами ТОВ «Нафтотрейд Ресурс», ТОВ «Вог Рітейл», ТОВ «Стейт Оіл» та ТОВ «Євро Пауер» позивач придбав ПММ за безготівковий розрахунок та отримав право на отримання на АЗС контрагентів-партнерів вже придбаного та оплаченого пального.
Отже, у емітента вказаних банків-дозволів (талонів) на видачу ПММ, як Постачальника, виникає безумовний обов`язок забезпечити можливість отримання товару своїм покупцям - пред`явникам даних талонів.
Зі змісту договорів №С110514 від 03.03.2016р. з ТОВ «Нафтотрейд Ресурс», №С14027 від 11.01.2016р. з ТОВ «Вог Рітейл», №ДГ-08023 від 13.11.2014р. з ТОВ «Стейт Оіл» та №ДГ-0005906 від 07.10.2017р. з ТОВ «Євро Пауер» слідує, що вказані контрагенти постачальники зобов`язані отоварювати талони на пальне та видавати (не продавати) ПММ пред`явникам вказаних талонів у кількості та асортименті, що зазначені в них.
Отже, контрагенти - постачальники видають на своїх АЗС за талонами позивачу ПММ, які вже були придбані ним за цінами, що були встановлені на момент придбання талонів.
Таким чином, контрагенти - постачальники позивача при отоварюванні паливних талонів на своїх АЗС здійснювали не роздрібну реалізацію нафтопродуктів кінцевим споживачам, а оптовий продаж нафтопродуктів емітентам паливних бланків-дозволів.
Положеннями ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових   операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.
Отже, відпуск пального за талонами на АЗС контрагентів ТОВ «Нафтотрейд Ресурс», ТОВ «Вог Рітейл», ТОВ «Стейт Оіл» та ТОВ «Євро Пауер» здійснюється за фактом пред`явлення талону, а самі картки (талони) не є засобом платежу, (вони підтверджують право його власника на отримання фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які зазначено на ньому, оплату за дані нафтопродукти вже було здійснено покупцем талона), у зв`язку з чим дата отоварювання паливної чи скретч-картки (талона) не є датою здійснення розрахункової операції за видані (отримані) ПММ.
На підтвердження того, що ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ отримувалось пальне на АЗС і зазначене пальне використовувалось у господарській діяльності підприємства позивачем надано суду та до перевірки подорожні листи, реєстри подорожніх листів та таблиці залишків ПММ.
Суд першої інстанції не прийняв їх до уваги, зазначивши, що з наданих до суду документів не вбачається, що транспортні засоби, які використовувались у господарській діяльності позивача, заправлялись шляхом отримання палива з АЗС постачальників на підставі талонів та у робочий час.
При цьому, судом першої інстанції не враховано, що актом перевірки від 24.09.2019р. №39/15-32-05-10/20992595 не зафіксовано факт придбання ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ паливно-мастильних матеріалів у перевірений період у інших постачальників, відмінних від ТОВ «Нафтотрейд Ресурс», ТОВ «Вог Рітейл», ТОВ «Стейт Оіл» та ТОВ «Євро Пауер»,  та у інший спосіб, аніж шляхом придбання талонів та договорами про поставку нафтопродуктів (відпуск паливно-мастильних матеріалів), попередньої оплати їх вартості та передачі ППМ на зберігання з отриманням в подальшому їх за бланками-дозволами на відпуск (талонами). Також, відповідачем не встановлено відсутність зв`язку між виконаними позивачем своїм замовникам  на всій території України робіт  з буріння та ремонту артезіанських свердловин  та списаним пальним, яким заправлялася спецтехніка  по виконанню цих робіт та інший автотранспорт, який використовувався позивачем  для виконання господарських операцій.
Що ж до посилань суду першої інстанції на те, що в подорожніх листах відсутні маршрути автомобілів, часу прибуття та вибуття автомобілів, фактичний час їх використання, то колегія суддів зазначає, що Законом України від 05.07.2011р. №3565-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання  у сфері автомобільних перевезень» у текстах законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух» вилучено посилання на дорожні листи транспортних засобів. Типова форма №3 «Подорожній лист службового легкового автомобіля» також втратила чинність і не є обов`язковою для списання фактично витрачених ПММ. 
Однак, як зазначила ДПС України у своєму листі від 19.06.2013р. №1244/10/11-009, використання форми подорожнього листа не заборонено чинним законодавством. 
При цьому, діючим законодавством не визначено нормативу щодо заповнення цієї форми. А відтак, посилання суду першої інстанції на окремі недоліків заповнення подорожніх листів, наданих позивачем до перевірки, колегія суддів вважає необґрунтованими.  
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції посилається на те, що необхідність видачі розрахункового документу під час отримання палива, прямо передбачена договором №С110514 від 03.03.2016р. з ТОВ «Нафтотрейд Ресурс», відповідно до п. 3.3 якого товари, отримані покупцем від користувача АЗС, що підтверджується чеком касового апарату (РРО), вважаються повернутими зі зберігання постачальником покупцю згідно умов цього договору.
Колегія суддів вважає необґрунтованими такі посилання суду, оскільки дослідивши зміст договору №С110514 від 03.03.2016р. судом встановлено, що вказаним пунктом окремо визначалися умови повернення Покупцю зі зберігання палива, коли Постачальник для цього залучає третіх осіб  - користувачів АЗС. Зокрема, пунктом 3.3 договору №С110514 від 03.03.2016р. передбачено, що «з метою належного виконання своїх зобов`язань щодо фактичної передачі (видачі) товару Покупцю  зі зберігання, Постачальник має право залучати необхідну кількість третіх осіб-підприємств, які мають відповідні права на експлуатацію АЗС (необхідних площ АЗС) і на виконання договірних відносин  з Постачальником забезпечують фактичну передачу товару Покупцю  при пред`явленні останнім картки на паливо (надалі - Користувачі АЗС). Товари, отримані Покупцем від Користувача АЗС, що підтверджується чеком касового апарату (РРО), вважаються поверненими зі зберігання Постачальником Покупцю згідно умов цього Договору».
З вказаного слідує, що п.3.3 договору №С110514 від 03.03.2016р. свідчить про можливу наявність між Постачальником та певним Користувачем АЗС взаємовідносин щодо забезпечення виконання Постачальником (ТОВ «Нафтотрейд Ресурс») перед Покупцем (ВСФ «Гідрогеосервіс» в вигляді ТОВ) своїх зобов`язань. Зазначення про касовий чек відноситься саме до Користувача, так як за договором про залучення Користувача АЗС до виконання Постачальником своїх зобов`язань перед Покупцем, для Користувача АЗС можуть бути встановлені умови, за якими розраховується його винагорода  за виконання цих зобов`язань  і саме для обліку об`єму наданих Користувачем АЗС  Постачальнику послуг  для Користувача АЗС  передбачено умову про підтвердження видачі Покупцю палива з його АЗС чеком. 
На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що у директора виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 не виникало ніякого додаткового блага у нематеріальній формі, а тому у підприємства і не виникає обов`язку щодо сплати військового збору та подання відповідної звітності. 
Головним управлінням ДПС в Одеській області, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено висновків акту перевірки від 24.09.2019р. №39/15-32-05-10/20992595 про порушення позивачем п.54.3.3 п.54.3 ст.54 та п.119.2 ст.119, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України та порядку заповнення Розділу І та Розділу II Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015р. №4; п.п.14.1.180, п.п.14.1.54 п.14.1 ст.14, п.п.162.1.1, п.п.162.1.3 п.162.1 ст.162, п.п.163.1.1, п.п.163.1.2 п.163.1, п.п.163.2.1, п.п.163.2.2 п.163.2 ст.163, п.п.164.1.1, п.п.164.1.2 п.164.1, п.п.164.2.1 п.164.2, п.164.5 ст.164, п.167.1 ст.167, п.п.168.1.1, п.п.168.1.4 п.168.1, п.168.3, п.п.168.4.1, п.п.168.4.2, п.п.168.4.7 п.168.4 ст.168, п.171.1, абз. «а» п.171.2 ст.171, абз. «а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, та п.п.162.1.3 п.162.1 ст.162, п.п.163.1.1, п.п.163.1.2  п.163.1, п.п.163.2.1, п.п.163.2.2 п.163.2 ст.163, ст.168, п. 171.1 ст.171, п.176  ст.176 Податкового кодексу України.
Доводи апелянта про протиправність прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 28 жовтня 2019 року №0003261307, №0003271307 та б/н є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування зазначених рішень податкового органу.
Позивачем надано до суду першої інстанції висновок експерта №225, складений судовим експертом Бочкарьовою Е.І. на замовлення адвоката Є.І. Турута №31/1 від 31.01.2020р. в інтересах ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ, в якому експерт дійшов наступних висновків: 
-          визначене перевіркою порушення, в частині того, що за рахунок коштів підприємства у перевіряємому періоді отримано у вигляді додаткового блага гр. ОСОБА_1 (матеріально-відповідальна особа) в сумі 1532125,50 грн., у тому числі в 2017 році в сумі 750283,54 грн. та в 2018 році в сумі 781841,96 грн., без розрахункових документів, щодо підтвердження факту отримання палива з АЗС, як додаткове благо, отримане гр. ОСОБА_1 у натуральній (негрошовій) формі, не підтверджується; 
-          за проведеним дослідженням даних наданих облікових документів ВСФ «Гідрогеосервіс» в вигляді ТОВ, висновки акту документальної планової виїзної перевірки від 24.09.2019р. №39/15-32-05-10/20992595 у частині заниження об`єкта оподаткування виробничо-сервісна фірма «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ за визначеним донарахуванням до сплати податку на доходи фізичних осіб у періоді з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. на загальну суму 336320,18 грн. та за визначеним донарахуванням до сплати військового збору за період з 01.10.2016р. по 30.09.2018р. на загальну суму 22981,88 грн., не підтверджується.
Вирішуючи питання щодо можливості використання даного висновку експерта в якості доказу у справі колегія суддів зазначає наступне.
За приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною 2 статті 74 КАС України визначено, що обставини справи, які за   законом   мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 101 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.                              
За приписами частини 6 статті 104 КАС України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Відповідно до статті 108 КАС України  висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.
Дослідивши наданий ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ висновок експерта №225 від 10.03.2020р., складений судовим експертом Бочкарьовою Е.І., колегія суддів доходить висновку, що питання, поставлені на вирішення експерта учасником справи, не потребують наявності спеціальних знань та вирішення даної справи може бути здійснено без проведення експертного дослідження.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для врахування цього висновку експерта, як одного із засобів доказування,  при вирішенні даного спору. 
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Оскільки при вирішенні спору судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи та допущено порушення норм матеріального права, тому, відповідно до ст.317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги позивача на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції задовольняє таку скаргу, скасовує рішення суду від 24.06.2020р., з прийняттям нового судового рішення - про задоволення позову виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 6 статті 139 Кодексу передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 9320 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2655 від 15.01.2020р. 
Крім того, при зверненні до суду апеляційної інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 13981,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2878 від 16.07.2020р.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що стягненню на користь виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю з Головного управління ДПС в Одеській області (за рахунок бюджетних асигнувань вказаного суб`єкта владних повноважень) підлягає  сплачений позивачем судовий збір в сумі 23  301,50 грн. 
Що ж до клопотання ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ про стягнення з Головного управління ДПС в Одеській області на його користь 77  000 грн. в якості компенсації вартості робіт з надання висновку експерта, то колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на неврахування судом цього висновку експерта, як одного із засобів доказування,  при вирішенні даного спору.
Також, колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання позивача про стягнення з відповідача 2910,36 грн. вартості матеріалів  (папір та заправка картриджів) та 6211,18 грн. вартості робіт з виготовлення копій первинних документів бухгалтерського та податкового обліку ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ для надання їх суду та судовому експерту, оскільки наданими доказами понесення відповідних витрат (цивільно-правовий договір №1 від 01.11.2019р. з ОСОБА_2 , акт приймання-передачі виконаних послуг від 20.11.2019р. до договору №11 від 01.11.2019р., виписки по рахунку  з банку, рахунки та накладні) не підтверджено, що відповідні витрати понесені товариством саме у зв`язку з розглядом судової справи №420/504/20.
Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -          

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити. 
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 28 жовтня 2019 року:
- №0003261307 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 581  139,02 грн.;
- №0003271307 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, в сумі 510 грн.;
- б/н про збільшення виробничо-сервісній фірмі «Гідрогеосервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю суми грошового зобов`язання  з військового збору в розмірі 39  711,17 грн.
Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, код ЄДРПОУ 43142370) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (65006, м.Одеса, вул. Шкодова Гора, 2, оф.12, код за ЄДРПОУ 20925295) судовий збір в сумі 23  301,50 грн. (двадцять три тисячі триста один гривень 50 копійок)
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
                                                      Повний текст судового рішення виготовлений 02 вересня 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                                             О.В. Лук`янчук   

Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов

Суддя:                                                                                                                           І.Г. Ступакова