УХВАЛА
06 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 205/136/19
провадження № 61-11325ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., 
Червинської М. Є.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсними умов кредитного договору,
ВСТАНОВИВ: 
У січні 2019 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») про захист прав споживачів та визнання недійсними умов кредитного договору.
Позов обґрунтований тим, що 14 серпня 2017 року між ним та публічним акціонерний товариством «Ідея Банк» було укладено кредитний договір 
№ Z06.173.77809, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 46 000,00 грн строком на 36 місяців. 
Пунктом 1.11 кредитного договору передбачено обов`язок сплати позичальником щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості у терміни та у розмірах, визначених пунктом 6.1 договору «Графік щомісячних платежів за кредитним договором». Вважав, що відповідач порушив вимоги статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умова договору щодо нарахування позивачу комісії за послуги з обслуговування кредитної заборгованості без зазначення конкретного переліку таких послуг та фактичного їх ненадання, є несправедливою умовою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Пункт 5.4 договору містить положення про те, що всі вимоги, які виникають при виконання даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, що суперечить пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди».
Посилаючись на те, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать вимогам закону та порушують його права, просив визнати недійсним з моменту укладення договору умови цього договору, вказані у пунктах 1.1, 1.11, 2.1 та 6.1 щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості (комісію), графік сплати якої вказано у пункті 6.1 цього договору; зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів, що були сплачені ОСОБА_3 як плата за обслуговування кредитної заборгованості згідно з пункту 6.1 кредитного договору від 14 серпня 2017 року № Z06.173.77809 за період з 12 вересня 2017 року по дату ухвалення рішення суду шляхом їх зарахування у рахунок погашення заборгованості за кредитом (тіла кредиту) та процентів; визнати недійсним з моменту укладення кредитного договору від 14 серпня 2017 року № Z06.173.77809 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 умову цього договору, вказану в пункті 5.4 договору.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 
2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано недійсним з моменту укладення кредитного договору від 14 серпня 2017 року № Z06.173.77809 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 умови цього договору, вказані у пунктах 1.1, 1.11, 2.1 та 6.1 щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості (комісію), графік сплати якої вказано у пункті 6.1 цього договору.
Визнано недійсним з моменту укладення кредитного договору від 14 серпня 2017 року № Z06.173.77809 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 умову цього договору, вказану в пункті 5.4 договору щодо третейського застереження.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 . 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
29 липня 2020 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_3 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.1
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом спору у даній справі є вимога немайнового характеру, а саме -визнання недійсними умов кредитного договору.
Позовні вимоги заявлені з підстав порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів».
Справа № 205/136/19 не є справою з ціною позову, що станом на 01 січня
2020 року перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн).
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України вказана справа є малозначною в силу вимог закону.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_3 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 176 ЦПК України, пунктом 5 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 30 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсними умов кредитного договору.
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                     В. М. Коротун
 
С. Ю. Бурлаков
 
М. Є. Червинська