П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 вересня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 814/1491/16	

Категорія: 12.2          Головуючий в 1 інстанції: Марич Є.В.
          Місце ухвалення: м. Миколаїв
          Дата складання повного тексту: 27.10.2016 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів            – Лук`янчук О.В.
                       – Ступакової І.Г.
при секретарі – Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою командира військової частини НОМЕР_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до командира військової частини (далі в/ч) НОМЕР_1 , в якому просив:
-          визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 №283 від 27 червня 2016 року про оголошення ОСОБА_1 капітану 3 рангу суворої догани за невихід на службу 16 червня 2016 року;
-          визнати протиправними дії командира в/ч НОМЕР_1 щодо безпідставного накладення стягнення на ОСОБА_1 ;
-          визнати дії начальника циклової комісії з військово-технічних дисциплін капітана 3 рангу Хомина В.М. щодо оформлення акту службового розслідування від 27 червня 2016 року протиправним.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що оскаржуваний наказ та дії відповідача є протиправними, оскільки Дисциплінарним статутом Збройних сил України не передбачено притягнення до дисциплінарної відповідальності службовця, який знаходиться на реабілітації за призначенням МСЕК.
Від відповідача письмових заперечень до суду не надходило.
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року позов задоволений.
Визнано протиправним та скасовано наказ командира в/ч НОМЕР_1 №283 від 27 червня 2016 року про оголошення ОСОБА_1 капітану 3 рангу суворої догани за невихід на службу 16 червня 2016 року.
Визнано протиправними дії командира в/ч НОМЕР_1 щодо безпідставного накладення стягнення на ОСОБА_1 .
Визнано дії начальника циклової комісії з військово-технічних дисциплін капітана 3 рангу Хомина В.М. щодо оформлення акту службового розслідування від 27 червня 2016 року протиправним.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року апеляційну скаргу Командира в/ч НОМЕР_1 задоволено частково.
Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Командира в/ч НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій - скасовано.
Ухвалено у справі нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі №814/1491/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі командира в/ч НОМЕР_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги:
-          на момент притягнення капітана 3 рангу ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, рекомендацій щодо проходження активної реабілітації до в/ч НОМЕР_1 встановленим чином не надходило, такі рекомендації були отримані капітаном 3 рангу ОСОБА_1 в закладах відновлюваної терапії, де він лікувався в позаслужбовий час за власним розсудом. У висновку ВЛК, який визначив його непридатність щодо проходження військової служби, відсутні рекомендації про потребу в санаторно-курортному лікуванні чи реабілітації;
-          в довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №435596 від 15 червня 2016 року зроблено висновок щодо умов та характеру праці, а не підтвердження знаходження позивача на реабілітації, як стверджував суд першої інстанції;
-          капітан 3 рангу ОСОБА_1 мав звернутись до Миколаївського військового шпиталю (як до закладу, який проводив військово-лікарську експертизу щодо подальшого проходження військової служби) з рекомендаціями про активну реабілітацію (яку надала йому МСЕК) про проходження санаторно-курортного лікування (реабілітації) в одному із лікувальних закладів, підвідомчих Міністерству оборони України;
-          в діях позивача вбачалось порушення військової дисципліни, яке не містить ознак кримінального правопорушення: "Невихід військовослужбовця VI строкової військової служби) на службу та самовільне залишення місця служби без поважних причин більше 3 годин протягом робочого дня" відповідно до наказу Міністра оборони України від 28 липня 2016 року №388;
-          згідно п.31.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю за невихід на службу без поважних причин;
-          ч.2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України;
-          згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 05 червня 2016 року №176 капітана 3 рангу ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 14 серпня 2016 року (додаток 4). Виходячи з вищевказаного, на момент не виходу на службу без поважних причин, проведення службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності, капітан 3 рангу ОСОБА_1 мав статус військовослужбовця, перебував в списках особового складу в/ч НОМЕР_1 , отримуючи відповідне грошове забезпечення. На позивача розповсюджувалися всі норми військового законодавства, якими він був зобов`язаний керуватись в повсякденній службовій діяльності;
-          в ході проведення службового розслідування та під час проведення бесіди з командиром в/ч НОМЕР_1 за підсумками проведеного службового розслідування, позивач відмовився давати жодних пояснень щодо своєї відсутності чи надати документи, які б підтверджували поважні причини його відсутності;
-          службове розслідування було проведено не зацікавленою в результатах службового розслідування посадовою особою у відповідності та в межах діючих керівних документів та законодавства.
У запереченнях ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити його без змін.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції:
ОСОБА_1 капітан 3 рангу проходив службу в Збройних силах України, є учасником бойових дій в зоні АТО.
27 червня 2016 року начальником циклової комісії з військово-технічних дисциплін капітаном 3 рангу ОСОБА_2 проведено службове розслідування щодо відсутності на службі позивача, за результатами якого складено Акт службового розслідування.
На підставі результатів службового розслідування відповідачем видано наказ про результати службового розслідування за фактом відсутності на службі капітана 3 рангу ОСОБА_1 від 27 червня 2016 року №283.
Згідно вищезазначеного наказу за недисциплінарність, невихід на службу без поважних причин позивача позбавлено премії за червень 2016 року в повному обсязі в розмірі 435% посадового окладу.
Вирішуючи справу, Миколаївський окружний адміністративний суд, виходив з того, що оскаржуваний наказ та дії щодо проведення службового розслідування у відношенні позивача є протиправними, оскільки нормами діючого законодавства не передбачено притягнення до дисциплінарної відповідальності службовця, якого МСЕК визнано непрацездатним на період активної реабілітації. В свою чергу, знаходження позивача на реабілітації, починаючи з 15 червня 2016 року підтверджено довідкою до акту огляду медико-експертною комісією серії 12 ААА №435596 від 15 червня 2016 року та формою індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається МСЕК від 15 червня 2016 року, що містяться в матеріалах справи.
Судова колегія не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Верховний Суд в постанові від 21 лютого 2020 року дійшов висновку про недотримання Одеським апеляційним адміністративним судом норм процесуального права щодо повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі та, як наслідок, висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції з направленням справи на новий апеляційний розгляд до суду апеляційної інстанції.
Верховний Суд зазначив, що під час нового розгляду справи, суду слід встановити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, а у разі необхідності витребувати, і лише після цього вирішити спірні правовідносини. 
Також, Верховний Суд зазначив, що перевірці підлягають не лише обґрунтування позовних вимог, але і наступні доводи апеляційної скарги відповідача:
-          після проходження медико-соціальної експертної комісії позивач не відрекомендовувався безпосередньому керівнику про її результати та відповідну довідку на адресу в/ч НОМЕР_1 не надавав; 
-          рекомендації щодо реабілітації отримані позивачем в закладах відновлюваної терапії, де він лікувався в позаслужбовий час за власним розсудом;
-          висновок ВЛК, який визначив його непрацездатність щодо проходження військової служби, не містить рекомендації про потребу в санаторно-курортному лікуванні чи реабілітації; 
-          довідка до акту огляду медико-соціальної експертної комісії не є документом, що підтверджує перебування позивача на реабілітації; 
-          позивач не звертався до Миколаївського військового шпиталю з рекомендаціями про активну реабілітацію про проходження санаторно-курортного лікування (реабілітації) в одному із лікувальних закладів, підвідомчих Міністерству оборони України.
Враховуючи висновки, викладені у постанові Верховного Суду у даній справі, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі Статут).
Згідно ст. 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст. 16 Статуту).
Положенням ст.ст. 254, 255 Статуту визначено, що військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (далі Дисциплінарний статут).
Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Дія Дисциплінарного статуту поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
За приписами ст. 68 Дисциплінарного статуту визначено, що на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.
Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений ст.ст. 83-95 Дисциплінарного статуту.
Згідно з ст. 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Згідно з ст. 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).
Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Пунктами 2.2., 2.3 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 березня 2004 року №82 (далі Інструкція №82) визначено, що посадові особи Збройних Сил України зобов`язані надавати правдиві письмові пояснення по суті предмета розслідування та поставлених їм питань, пред`являти відповідні документи чи матеріали.
Особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, робити заяви, подавати документи і порушувати клопотання про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб, проведення додаткових ревізій.
У разі відмови надати пояснення військовослужбовцем, стосовно якого проводиться службове розслідування, посадовою особою, що його проводить, складається відповідна довідка. Зміст такої довідки засвідчується підписами двох свідків цього факту.
Відповідно до п.3 Інструкції №82 розслідуванням повинно бути встановлено: наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного; умови та причини, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків.
Пунктом 4.1 Інструкції №82 встановлено, зокрема, що за результатами службового розслідування складається акт.
Згідно з п.4.3 Інструкції №82 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування.
Посадова особа, яка призначала службове розслідування, проводить бесіду з військовослужбовцем, стосовно якого воно проводилось.
За результатами бесіди оформляється аркуш бесіди із зазначенням дати її проведення, а також заперечень, прохань (побажань) особи, стосовно якої проведено службове розслідування. Аркуш бесіди підписується особою, яка проводила бесіду, військовослужбовцем, з яким вона проводилась, присутніми посадовими особами та його безпосереднім начальником.
Відповідно до п.5.2 Інструкції №82 про прийняте рішення повідомляється військовослужбовцю, стосовно якого проводиться службове розслідування, а у випадках, передбачених п.4.4. цієї Інструкції, також начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Надаючи оцінку правомірності прийняття наказу командиром в/ч НОМЕР_1 №283 від 27 червня 2016 року про оголошення ОСОБА_1 капітану 3 рангу суворої догани за невихід на службу 16 червня 2016 року, судова колегія зазначає наступне.
Підставою вжиття до позивача заходів дисциплінарного впливу було те, що останній був відсутній на службі без поважних причин без надання жодних пояснень безпосередньому командиру.
В подальшому, в ході службового розслідування ОСОБА_1 від надання будь-яких пояснень причин відсутності на службі відмовився, що підтверджується його письмовою заявою. 
Обґрунтовуючи поважність причини відсутності на службі ОСОБА_1 разом із позовною заявою надав довідки про звернення до лікаря 16 червня 2016 року, довідку до акту огляду медико-експертною комісією серії 12 ААА №435596 від 15 червня 2016 року та форму індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видана МСЕК від 15 червня 2016 року.
Таким чином, факт відсутності позивача на службі в цей день, не спростовується.
Разом з тим, судовою колегією встановлено, що позивачем не було надано під час службової перевірки ані рапорту про необхідність звернення до медичних установ у зв`язку з поганим самопочуттям, ані оригіналів направлення на реабілітацію до медичної установи.
Крім того, під час службового розслідування встановлено, що позивач не повідомляв свого безпосереднього командира про те, що він має погане самопочуття і потребує медичної допомоги. Зазначена обставина також не заперечувалась позивачем в ході розгляду судової справи.
Згідно п.3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для становлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Ступінь втрати працездатності військовослужбовця або військовозобов`язаного встановлюється на підставі поданих військово-лікарською комісією документів (п.13 цього Положення).
З матеріалів справи вбачається, що по закінченню медико-соціальної експертизи капітан 3 рангу ОСОБА_1 не відрекомендовувався своєму безпосередньому начальникові про її результати.
На момент притягнення капітана 3 рангу ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, рекомендацій щодо проходження активної реабілітації до в/ч НОМЕР_1 встановленим чином не надходило.
Також, судова колегія зазначає, що у висновку ВЛК, який визначено непридатність ОСОБА_1 щодо проходження військової служби, відсутні рекомендації про потребу в реабілітації.
А в довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №435596 від 15 червня 2016 року вказаний висновок щодо умов та характеру праці під час проходження реабілітації, а не підтвердження знаходження позивача на реабілітації.
Враховуючи все вищезазначене, судова колегія доходить висновку, що командир в/ч НОМЕР_1 під час видання наказу №283 від 27 червня 2016 року про оголошення капітану 3 рангу ОСОБА_1 суворої догани за невихід на службу 16 червня 2016 року діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби урегульовано Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, яка затверджена наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року №260 (далі Інструкція №260).
Згідно з п. 31.1 Інструкції №260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби.
Командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.
За приписами п.31.6 Інструкції №260 командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю за невихід на службу без поважних причин.
Частиною 2 п.31.7. Інструкції № 260 передбачено, що рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.
З огляду на викладене, командир військової частини мав право вирішувати питання щодо позбавлення ОСОБА_1 премії за червень 2016 року шляхом прийняття оскаржуваного наказу.
За таких обставин, судова колегія доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 і, відповідно, необхідність відмови в їх задоволенні.
Враховуючи, що рішення суду приймається на користь суб`єкта владних повноважень, підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.
Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу командира військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовну до командира військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.