ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року                                   Справа №903/890/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючий суддя Дужич С.П.,
суддя Коломис В.В., 
 суддя Саврій В.А. 

при секретарі судового засідання Ільчук Н.О.
за участю представників сторін:
- у Святошинському районному суді м. Києва
позивача - Пронін О.А. (довіреність №515-05/20 від 18.05.2020);
третьої особи - Лавренюк О.А. (довіреність 716/0/4/20 від 17.03.2020);
відповідача - не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Святошинським районним судом м. Києва апеляційну скаргу Державного агентства резерву України на рішення господарського суду Волинської області від 11 березня 2020 року, суддя Вороняк А.С., м. Луцьк, повний текст складено 19 березня 2020 року, у справі 
за позовом Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд"
до Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державне агентство резерву України
про стягнення 685 158,08 грн.
Судом роз`яснено представникам сторін права та обов`язки, передбачені ст. ст. 42, 46 ГПК України. Заяв про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:
11 листопада 2019 року, ПАТ "Аграрний фонд" звернулось до господарського суду Волинської області з позовом до ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" про стягнення 685 158,08 грн., з тих підстав, що відповідачем не виконані умови Біржового контракту №02/07-6 від 02 липня 2015 року в частині оплати товару. 
11 березня 2020 року, рішенням господарського суду Волинської області даний позов було частково задоволено позов та стягнуто з відповідача на користь позивача 565 962,44 грн., де: 352 235,00 грн. - основної заборгованості, 168 043,05 грн. - інфляційних втрат, 45 684,39 грн. - 3% річних, 8 489,43 грн. - судового збору та відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення 119 195,61 грн., з яких: 87 539,16 грн. - пені та 31 656,45 грн. - штрафу. 
Державне агентство резерву України у своїй апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених вимог та прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки правочин, укладений між ПАТ "Аграрний фонд" та ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" є недійсний тому, що позивачем не було документально підтверджено повноваження підписантів біржового контракту №02/07-6 /у матеріалах справи відсутній договір-доручення від 02 липня 2015 року №БК 02/07-5 та довіреності від 01 липня 2015 року №3, на підставі якого з боку покупця (ДП "Луцький КХП №2") діяв брокер/, а також ніяким чином не було перевірено наявність у брокера повноважень укладати контракти на купівлю борошна саме на таких умовах, як зазначено в контракті №02/07-6 від 02 липня 2015 року.
Крім того, господарським судом не взято до уваги, що з 10 березня 2015 року відносно Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" було порушено провадження у справі про банкрутство і з 10 квітня 2017 року боржника було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, а тому вважає, що у відповідності до ст.ст. 19, 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", безпідставними є нарахування неустойки (штрафу, пені), та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута
Також, апелянт не погоджується з правом застосовувати під час мораторію індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання і 3% річних від простроченої суми.
Крім того, апелянт вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, оскільки за п.4.1 Біржового контракту №02/07-6 від 02 липня 2015 року, покупець повинен оплатити вартість товару протягом 7 календарних днів після укладення та реєстрації контракту. 02 липня 2015 року відбулась реєстрація контракту, а позивач звернувся до суду з даним позовом лише 06 листопада 2019 року.
ПАТ "Аграрний фонд", у своєму відзиві на апеляційну скаргу, вважає подану апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм матеріального і процесуального права, оскільки товар за спірним договором був прийнятий відповідачем без зауважень та частково оплачений, а тому вказаний договір недійсним бути не може.
Безпідставними вважає посилання апелянта на перевищення брокером його повноважень,оскільки на наступне схвалення юридичною особою угоди, укладеної від її імені представником, якщо той не мав належних повноважень, не робить її не дійсною.
Також, судом вірно встановлено в оскаржуваному рішенні, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та відсотків річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
Не вважає пропущеним строк позовної давності, оскільки за ст.ст. 263, 264 ЦК України, перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом.
Крім того, за ч.3 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 21 жовтня 2019, що діяв на момент виникнення правовідносин) зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію.
З 10 березня 2015 року відносно ДП "Луцький КХП №2" було порушено провадження про банкрутство і лише з 10 квітня 2017 року (прийняття постанови суду про визнання ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" банкрутом) ПАТ "Аграрний фонд" набуло право звернутись до суду за захистом свох порушених прав за Біржовим контрактом №02/07-6 від 02 липня 2015 року.
07 червня 2017 року товариство звернулось до ПАТ "Аграрний фонд" з відповідною заявою про майнові вимоги до боржника, яку прийнято ухвалою господарського суду Волинської області від 18 липня 2017 року, а арбітражним керуючим визнано ПАТ "Аграрний фонд" кредитором ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" в повному обсязі.
Але, 07 листопада 2018 року, ухвалою господарського суду Волинської області було закрито провадження у справі про банкрутство ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" (залишена без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05 лютого 2019 та постановою Верховного суду від 21 травня 2019 року), тобто, лише після 07 листопада 2018 року ПАТ "Аграрний фонд" набуло право звернутися до суду з відповідним позовом.

04 травня 2020 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду скаргу Державного агентства резерву України було залишено без руху з наданням апелянту 10-денного строку з моменту отримання ухвали.
20 травня і 15 червня 2020 року, після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду Державному агентству резерву України було поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та призначено її розгляд на 17 червня 2020 року в режимі відеоконференції з Святошинським районним судом м. Києва.
17 червня 2020 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду було оголошено перерву в судовому засіданні до 01 липня 2020 року.
У судовому засіданні представник третьої особи надав свої пояснення відносно доводів та вимог апеляційної скарги, просить її задоволити, а рішення суду першої інстанції скасувати, як таке, що прийняте всупереч вимогам матеріального і процесуального права, прийнявши нове судове рішення, яким у задоволенні позову - відмовити. 
У судовому засіданні представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, вдруге, хоча був завчасно повідомлений про час і місце судового розгляду, на що вказують повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.
Враховуючи вимоги ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що учасники по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, за наявності відповідного клопотання, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:
10 березня 2015 року, ухвалою Господарського суду Волинської області було порушено провадження у справі про банкрутство ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" за заявою СПП "Рать" і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
02 липня 2015 року, між ПАТ "Аграрний фонд", як продавцем, та ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2", як покупцем, було укладено Біржовий контракт №02/07-6, відповідно до якого продавець зобов`язався передати у власність покупця товар (107,675 тонн борошна пшеничного першого ґатунку ДСТУ46.004-99) загальною вартістю 452 235,00 грн. (в т.ч. 75 372,50 грн. - ПДВ), а покупець зобов`язався прийняти такий товар і оплатити його протягом 7 календарних днів після укладання та реєстрації контракту. (а.с.11-14)
Реєстрація контракту здійснюється не пізніше наступного за укладанням контракту (здійсненням угоди) дня. Строк дії цього контракту розпочинає свій перебіг з моменту набрання чинності контракту та припиняється 31 грудня 2015 року. 
02 липня 2015 року, даний Контракт №02/07-6 був зареєстрований на Українській універсальній біржі.
03 липня 2015 року, згідно дозволу на переоформлення №06/2893, ДП "Луцький КХП №2" надано дозвіл на переоформлення борошна пшеничного вищого ґатунку у кількості 107,675 тонн. (а.с.15)
03 липня 2015 року, між ПАТ "Аграрний фонд" та ДП "Луцький КХП №2" було підписано видаткову накладну №3258, якою засвідчено факт прийняття ДП "Луцький КХП №2" борошна пшеничного вищого ґатунку обсягом 107,675 тонн на загальну суму 452 235,00 грн. (а.с.16)
07 липня 2015 року, ДП "Луцький КХП №2" частково перерахував ПАТ "Аграрний фонд" кошти за товар в сумі 100 000,00 грн., що вбачається з банківської виписки. (а.с.20)
12 серпня 2015 року, ПАТ "Аграрний фонд" звернулось до ДП "Луцький КХП №2" з вимогою №02/1933 про сплату 395 419,98 грн. - заборгованості (в т.ч. пеню та штраф), в якій зазначило, що кінцевий строк оплати товару - 09 липня 2015 року, проте кошти за товар поступили лише у розмірі 100 000,00 грн. (а.с.22)
07 червня 2017 року, ПАТ "Аграрний фонд" звернулось до господарського суду Волинської області з заявою про майнові вимоги до ДП "Луцький КХП №2", яка залишилась не розглянутою Господарським судом Волинської області. (а.с.24-29)
21 червня 2017 року, арбітражним керуючим Михайловським С.В. було визнано ПАТ "Аграрний фонд" кредитором ДП "Луцький КХП №2" на суму 1 353 564,28 грн. (а.с.30-31)
07 листопада 2018 року, ухвалою Господарського суду Волинської області, залишеною без змін постановами Північно-західного апеляційного господарського суду від 05 лютого 2019 року та постановою Верховного суду від 21 травня 2019 року, було закрито провадження у справі про банкрутство ДП "Луцький КХП №2". (а.с.35-64)
11 листопада 2019 року, ПАТ "Аграрний фонд" звернулось до господарського суду Волинської області з позовом до ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" про стягнення 685 158,08 грн., з тих підстав, що відповідачем не виконані умови Біржового контракту №02/07-6 від 02 липня 2015 року в частині оплати отриманого товару. (а.с.2-7)
03 січня 2020 року, ухвалою господарського суду Волинської області Державне агентство резерву України було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. (а.с.109)
11 березня 2020 року, в судовому засідання, представник Державного агентства резерву України просив суд застосувати строк позовної давності та у задоволенні позову відмовити.
11 березня 2020 року, рішенням господарського суду Волинської області даний позов було частково задоволено позов та стягнуто з відповідача на користь позивача 565 962,44 грн., де: 352 235,00 грн. - основної заборгованості, 168 043,05 грн. - інфляційних втрат, 45 684,39 грн. - 3% річних, 8 489,43 грн. - судового збору. та відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення 119 195,61 грн., з яких: 87 539,16 грн. - пені та 31 656,45 грн. - штрафу. (а.с.221-225)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.
Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа    вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує з способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.
Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Як встановлено з матеріалів справи, 02 липня 2015 року, між ПАТ "Аграрний фонд", як продавцем, та ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2", як покупцем, було укладено Біржовий контракт №02/07-6, відповідно до якого продавець зобов`язався передати у власність покупця товар (107,675 тонн борошна пшеничного першого ґатунку ДСТУ46.004-99) загальною вартістю 452 235,00 грн. (в т.ч. 75 372,50 грн. - ПДВ), а покупець зобов`язався прийняти такий товар і оплатити його протягом 7 календарних днів після укладання та реєстрації контракту.
З положень ст. 509 ЦК України та ст.173 ГК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч.7 ст. 193 ГК України).
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Пунктом 4.1 Біржового контракту сторони узгодили, що покупець оплачує товар протягом 7 календарних днів після укладання та реєстрації контракту на Українській універсальній біржі.
Позивачем, на виконання умов даного Біржового контракту, 03 липня 2015 року за видатковою накладною №3258 передав відповідачу обумовлений в контракті товар на загальну суму 452 235,00 грн.
Відповідач свої зобов`язання по оплаті товару виконав частково і перерахував 07 липня 2015 року позивачу кошти в сумі 100 000,00 грн., чим допустив заборгованість на суму 352   235,00 грн.
Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Оскільки у матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем заборгованості у розмірі 352 235,00 (452 235 – 100 000) грн., суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 352 235,00 грн. - основаної заборгованості.
Критично судова колегія відноситься до посилань апелянта на те, що судом не було належним чином перевірено наявність у брокера ОСОБА_1 повноважень укладати контракти на купівлю борошна саме на таких умовах, як зазначено в контракті №02/07-6 від 02 липня 2015 року, а також на те, що даний контракт є недійсним через перевищення вищезазначеним брокером його повноважень, та відхиляє їх як безпідставні, враховуючи наступне схвалення цієї угоди відповідачем.
Так, згідно ч.ч.1,2 ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.
Тому, наступне схвалення юридичною особою угоди, укладеної від її імені представником, який не мав належних повноважень, робить її дійсною з моменту укладення.
Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення до другої сторони угоди чи до її представника (лист, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення дій, які свідчать про схвалення угоди (прийняття її виконання, здійснення платежу другій стороні і т. ін.). У такому випадку вимога про визнання угоди недійсною з мотивів відсутності належних повноважень представника на укладення угоди вважаємо є необґрунтованою.
Крім того, за приписами ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а матеріалах справи відсутні докази, що біржовий контракт, укладений між сторонами, визнано, у визначеному законом порядку, недійсним.
Також, позивач просить суд стягнути з відповідача - пеню у розмірі 87 539,16 грн. за період з 10 липня 2015 року по 07 січня 2016 року, - штраф у розмірі 31 656,45 грн., відповідно до п.8.4. контракту, - інфляційні втрати у розмірі 168 043,05 грн., за період з 10 липня 2015 року по 04 листопада 2019 року, та 3% річних у сумі 45 684,39 грн., період з 10 липня 2015 року по 04 листопада 2019 року.
Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, встановив його арифметичну вірність відносно законно заявленого періоду, а тому  вимоги позивача в цій частині також підставні та підлягають до стягнення з відповідача.
Щодо вимоги позивача про стягнення 87 539,16 грн. - пені за період з 10 липня 2015 року по 07 січня 2016 року та 31 656,45 грн. - штрафу у відповідності до п.8.4. Контракту.
Згідно п.8.4. Біржового контракту, за порушення покупцем строків оплати товару відповідно до п.п.2.3. та 4.1. цього контракту, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, за кожен день такого прострочення та штраф в розмірі 7% загальної ціни товару.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок пені і штрафу, встановив їх арифметичну вірність відносно законно заявленого періоду, а тому вимоги позивача в цій частині також підставні та підлягають до стягнення з відповідача.
У своїй апеляційній скарзі апелянт пов`язує незаконність стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат, пені і штрафу з положеннями абз.абз.3,5 ч.3 ст. ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", згідно яких протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, також під час мораторію не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми.
Проте, апелянтом не враховано ч.5 вищезазначеної статті Закону, згідно якої дія мораторію на задоволення вимог кредоторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів (кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство).
Як встановлено з матеріалів справи, провадження у справі про банкрутство ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" було порушено ухвалою господарського суду Волинської області від 10 березня 2015 року. Тією ж ухвалою, зокрема, було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. В той же час, спірний Біржовий контракт було укладено між сторонами пізніше - 02 липня 2015 року.
Доказів того, що позивача було визнано конкурсним кредитором у справі про банкрутство відповідача матеріали справи не містять.
Ще однієї підставою відмовити у стягненні з відповідача 3% річних, інфляційних втрат, пені і штрафу апелянт зазначає положення ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у відповідності до якої з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.
Слід зазначити, що у даній нормі не йде мова про 3% річних та інфляційні втрати, оскільки наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та відсотків річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
Щодо нарахування пені, то воно здійснене за період з 10 липня 2015 року по 07 січня 2016 року, в той час як постанова про визнання відповідача банкрутом винесена господарським судом Волинської області пізніше - 10 квітня 2017 року.
Також, відсутні підстави відмовляти у стягненні штрафу, оскільки умовами п.8.4 Контракту це є фіксована сума у розмірі 7% заборгованості і нарахована  одразу після порушення строку оплати.
З приводу позовної давності та безпідставності відмови у її застосування, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).
Вірно встановлено судом першої інстанції, що ПАТ "Аграрний фонд" дізналося про порушення свого права 10 липня 2015 року - в перший день прострочення виконання зобов`язання відповідачем з оплати отриманого товару (п.4.1. біржового контракту).
Проте, відповідно до ч.ч.2,3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.
Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №523/10225/15-ц.
Зі змісту вищенаведених приписів чинного законодавства вбачається, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. 
Як встановлено з матеріалів справи, 08 червня 2017 року ПАТ "Аграрний фонд" у справі №903/123/15 про банкрутство відповідача звернулося до господарського суду Волинської області з заявою про майнові вимоги до боржника №02-08/8/1014 (а.с.24-29), яка залишилась нерозглянутою Господарським судом Волинської області.
07 листопада 2018 року, ухвалою Господарського суду Волинської області, залишеною без змін постановлю Північно-західного апеляційного господарського суду від 05 лютого 2019 та постановою Верховного суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 травня 2019 року, було закрив провадження у справі про банкрутство ДП "Луцький КХП №2"
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 23 травня 2018 року по справі №663/2070/15-ц, новий строк переривається і починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову.
Отже, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що позовна давність щодо звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за біржовим контрактом перервалась у зв`язку із пред`явленням ПАТ "Аграрний фонд" 08 червня 2017 року заяви про майнові вимоги до боржника, тому позовну давність щодо стягнення заборгованості за контрактом було перервано 08 червня 2017 року, тобто з дати пред`явлення позову у справі про банкрутство.
Оскільки після переривання перебіг позовної давності починається заново та час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується, то суд прийшов до висновку, що строк позовної давності почався заново з наступного дня після пред`явлення майнової вимоги до боржника, а саме з 09 червня 2017 року.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач з позовом до суду звернувся 06 листопада 2019 року, тобто суд вірно встановив пропуск позивачем позовної давності (один рік) стосовно 87 539,16 грн. - пені та 31 656,45 грн. - штрафу, а тому правомірно відмовив у їх стягненні з цих підстав.
В той же час, в частині стягнення основної суми заборгованості, 3% річних та інфляційних позовна давність у 3 роки не пропущена.
Тому, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме, що з відповідача слід стягнути 168 043,05 грн. - інфляційних втрат та 45 684,39 грн. - З% річних, а у задоволенні 119 195,61 грн., з яких: 87 539,16 грн. - пені та 31 656,45 грн. - штрафу відмовити у зв`язку з пропущенням строків позовної давності.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Інші заперечення, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.
Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм   ст. 238 ГПК України   з всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.
Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст.   129,   282 ГПК України, у зв`язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст.   129,   269, 276,   281-284 ГПК України, суд, -
                                
ПОСТАНОВИВ:
Рішення господарського суду Волинської області від 11 березня 2020 року у справі №903/890/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного агентства резерву України - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Матеріали справи №903/890/19 повернути  господарському суду Волинської області.

      Повний текст постанови складений "08" липня 2020 року.

Головуючий  суддя                                                                      Дужич С.П. 

Суддя                                                                                              Коломис В.В.  

Суддя                                                                                              Саврій В.А.