УХВАЛА

07 серпня 2020 року     
Київ
справа №826/9413/18
адміністративне провадження №К/9901/16316/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гімона М.М.,
суддів: Гусака М.Б.,  Усенко Є.А., 
перевіривши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київспецтранс» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2020 у справі №826/9413/18 за позовом Приватного акціонерного товариства «Київспецтранс» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Верховний Суд ухвалою від 15.07.2020 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київспецтранс» залишив без руху. Надав скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме для надання суду уточненої касаційної скарги, зміст якої має бути викладено з урахуванням мотивів, наведених у цій ухвалі, а її доводи мають узгоджуватись з фактичними обставинами справи з наданням документів, які це підтверджують, зокрема, копії позовної заяви, апеляційної скарги.
Підставою для залишення касаційної скарги без руху стало, зокрема, те, що подана касаційна скарга не відповідала вимогам частини другої статті 330 КАС України в частині необхідності наведення підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав), з належним їх обґрунтуванням.
Так, підставою касаційного оскарження судових рішень визначено пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України - відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми матеріального права - підпунктів 14.1.34, 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України, статті 125 та статті 126 Земельного кодексу України, пункту 269.1 статті 269 ПК України, пункту 270.1 статті 270 ПК України, зокрема, щодо визначення суб`єкту та об`єкту оподаткування земельним податком.
Такі посилання були обґрунтовані тим, що на переконання позивача він не є платником земельного податку, оскільки ані право власності на земельні ділянки, ані право користування ними за ним не оформлено. З цих же підстав вважає, що відсутній об`єкт оподаткування земельним податком.
Колегія суддів звернула увагу, що системний аналіз норм законодавства, в тому числі й тих, про які зазначає скаржник у касаційній скарзі, здійснено у постанові Верховного Суду від 21.05.2020 у справі № 826/18359/16, в якій в тому числі підтримано позицію, викладену Верховним Судом України у постанові від 07.07.2015 № 21-775а15, Верховним Судом у постановах від 06.11.2018 у справі № 820/2753/17, від 31.01.2020 у справі № 826/8008/16, від 28.04.2020 у справі № 814/536/15, від 19.05.2020 у справі №804/3203/17.
Враховуючи зміст оскаржених судових рішень та доводів касаційної скарги, колегія суддів була позбавлена можливості перевірити доводи скаржника, встановити неможливість застосування до спірних правовідносин наявних правових позицій Верховного Суду України, які в подальшому підтримані Верховним Судом, щодо застосування визначених скаржником норм права у взаємозв`язку із визначеною ним підставою для касаційного оскарження судових рішень, у зв`язку з чим запропонувала надати скаржнику уточнену касаційну скаргу із викладенням обставин неможливості, як на його думку, застосування наявного правового висновку до спірних правовідносин у справі, у якій подається касаційна скарга.
Колегія суддів також звернула увагу, що решта доводів касаційної скарги в частині обґрунтування неправильного застосування судами норм матеріального і процесуального права наведена без взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України, тому скаржник має усунути такий недолік.
На виконання вимог цієї ухвали суду, Приватне акціонерне товариство «Київспецтранс» подало уточнену касаційну скаргу, в якій позивач зазначає про неможливість застосування наявного правового висновку, викладеного у постанові від 21.05.2020 у справі №826/18359/16 до спірних правовідносин у справі, у якій подається касаційна скарга. 
Такі доводи обґрунтовані тим, що судом апеляційної інстанції в постанові від 02.06.2020 не зазначено про застосування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. Крім того, у постанові від 21.05.2020 у справі №826/18359/16 розглянуто касаційну скаргу фізичної особи, яка є власником нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку. На переконання позивача, предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне матеріально-правове регулювання не є тотожними. Також зазначає про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, що обґрунтовується тим, що у постанові від 21.05.2020 у справі №826/18359/16 висновок стосується фізичної особи-власника нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку.
Колегія суддів вважає, що такі посилання не є належним обґрунтуванням неможливості врахування висновку Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеного у постанові від 21.05.2020 у справі №826/18359/16, оскільки норми підпунктів 14.1.34, 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України, статті 125 та статті 126 Земельного кодексу України, пункту 269.1 статті 269 ПК України, пункту 270.1 статті 270 ПК України не містять розмежування суб`єктів - платників земельного податку на фізичних осіб або юридичних, відповідно порядок оподаткування земельним податком для усіх суб`єктів є однаковим. Колегія суддів в ухвалі від 15.07.2020 зазначила безпосередній висновок щодо застосування норм права, який викладений у цій постанові, натомість, скаржник посилається на відмінність суб`єктного складу учасників процесу, відмінність фактичних обставин, які сформували зміст правовідносин, що не може бути визнано як належне обґрунтування підстав для відступлення від висновків Верховного Суду.
Крім того, у цій постанові підтримано позицію викладену Верховним Судом, зокрема, у постанові від 28.04.2020 у справі № 814/536/15, у якій позивачем була юридична особа, яка, так само як і позивач у цій справі, не оформлювала право власності або право користування земельною ділянкою. Висновок Верховного Суду у справі № 814/536/15, аналогічно як і у справах, де позивачами були фізичні особи, полягає в тому, що обов`язок зі сплати земельного податку виникає у особи в силу фактичного використання земельної ділянки, незалежно від дотримання особою вимог земельного та цивільного законодавства щодо порядку оформлення права землекористувача та підстав набуття права користування.
Таким чином, дослідивши наведене скаржником обґрунтування, є підстави вважати, що скаржником не виконано вимоги ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху, оскільки доводи скаржника є незмістовними до мотивів колегії суддів, з яких касаційна скарга була залишена без руху.
Крім того, в ухвалі від 15.07.2020 колегія суддів зазначила, що решта доводів касаційної скарги в частині обґрунтування неправильного застосування судами норм матеріального і процесуального права була наведена без взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України.
Зі змісту уточненої касаційної скарги вбачається, що під кожним доводом про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, скаржником наведено підставу касаційного оскарження - пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 21.05.2020 у справі №826/18359/16, що свідчить про формальний підхід до усунення недоліків касаційної скарги.
Скаржнику було роз`яснено, що у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
Натомість, зазначення під кожним доводом, який не стосується застосування підпунктів 14.1.34, 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України, статті 125 та статті 126 Земельного кодексу України, пункту 269.1 статті 269 ПК України, пункту 270.1 статті 270 ПК України щодо визначення суб`єкта та об`єкта оподаткування земельним податком, свідчить про визначення підстави касаційного оскарження безвідносно до обґрунтування тих норм права, які, як зазначає позивач, були неправильно застосовані або порушені судами.
Скаржнику також було роз`яснено, що з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд. 
Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу. 
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київспецтранс» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2020 у справі №826/9413/18 за позовом Приватного акціонерного товариства «Київспецтранс» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді	М.М. Гімон М.Б. Гусак   Є.А. Усенко