ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року 
м. Київ
справа №620/174/19
адміністративне провадження №К/9901/23461/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Губської О.А.,  
суддів: Білак М.В., Жук А.В., 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 620/174/19  
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року (колегія суддів: головуючий суддя Карпушова О.В., судді Епель О.В., Степанюк А.Г.),  

ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору

1.          Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати наказ дисциплінарної комісії Головного управління Національної поліції в Чернігівські області від 10 грудня 2018 року № 2365 про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Срібнянського ВП Прилуцького ВП комісії Головного управління Національної поліції в Чернігівській області майора поліції ОСОБА_1 ;
визнати протиправним та скасувати наказ комісії Головного управління Національної поліції в Чернігівські області від 10 грудня 2018 року № 355 о/с щодо звільнення начальника Срібнянського ВП Прилуцького ВП комісії Головного управління Національної поліції в Чернігівській області майора поліції ОСОБА_1 з підстав передбачених пунктом «б» частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;
поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Срібнянського ВП Прилуцького ВП комісії Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з 10 грудня 2018 року;
стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток у сумі 9251,10 грн.
1.1.           Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на його думку, при прийнятті рішення стосовно позивача дисциплінарною комісією не здійснено всебічної оцінки матеріалів та не враховано показники службової діяльності, рівень теоретичних знань та професійних якостей, оцінки з професійної підготовки, наявність позитивних характеризуючи даних, які в обов`язковому порядку повинні враховуватись. Вважає твердження дисциплінарної комісії такими, що ґрунтуються виключно на суб`єктивних припущеннях її членів і об`єктивно не підтверджені, а тому не можуть бути підставою для прийняття рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача з Національної поліції. 
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
2.          Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
2.1.          Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що погодився з доводами відповідача про те, що в межах службового розслідування відповідач зібрав достатньо доказів на підтвердження того, що саме позивач винен у вчиненні 04 грудня 2018 року дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.
3.          Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року скасовано рішення суду апеляційної інстанції та ухвалено нове рішення про задоволення позову.
3.1.          Задовольняючи позов суд апеляційної інстанції виходив з того, що службове розслідування стосовно спірних подій проведено відповідачем з порушенням встановленої процедури та права позивача на ознайомлення з її результатами та надати пояснення по суті обставин, а тому накази, прийняті на підставі таких висновків розслідування не є правомірними.
ІІІ. Касаційне оскарження
5.          Не погоджуючись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати це судове рішення та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.
6.          В обґрунтування касаційної скарги та доповнень до неї вказує, що суд апеляційної інстанції безпідставно не врахував всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а також наданих відповідачем до матеріалів справи доказів, що свідчать про наявність в діях позивача складу дисциплінарного проступку, за вчинення якого до нього правомірно застосовано спірне дисциплінарне стягнення. Також зазначив про допущення судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо строку розгляду справи та права представника відповідача надати усні пояснення в судовому засіданні. 
7.          Позивач подав відзив (доповнення до відзиву) на касаційну скаргу відповідача, за змістом якого висловив незгоду з викладеними в скарзі доводами та повідомив свою думку про правильність висновків суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення цього позову, просив судове рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
IV. Встановлені судами фактичні обставини справи
8.          Позивач наказом Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 18 жовтня 2017 року № 273 о/с прийнятий на службу до Національної поліції України на посаду старшого інспектора - чергового сектору реагування патрульної поліції № 1 Варвинського відділення поліції Прилуцького ВП Головного управління Національної поліції.
9.          18 вересня 2018 року наказом Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 253 о/с позивача призначено на посаду начальника Срібнянського ВП Прилуцького ВП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.
10.          04 грудня 2018 року до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надійшла інформація про те, що в м. Прилуки Чернігівської області сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Daewoo Lanos», н.з. НОМЕР_1 , який належить начальнику Срібнянського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області майору поліції ОСОБА_1 , в результаті якої гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка м. Прилуки, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини правої гомілки, госпіталізована до травматологічного відділення Прилуцької ЦМЛ, а водій автомобіля, який скоїв вказану ДТП, з місця пригоди зник.
11.          На підставі цієї інформації наказом Головного управління Національної поліції від 04 грудня 2018 року № 2161 призначено службове розслідування.
12.          За результатами службового розслідування складено висновок про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
13.          Наказом Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 2365 від 10 грудня 2018 року начальника Срібнянського ВП Прилуцького ВП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області майора поліції ОСОБА_1 за порушення службової дисципліни притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
14.          Наказом Головного управління Національної поліції  в Чернігівській області № 355 о/с від 10 грудня 2018 року майора поліції начальника Срібнянського ВП Прилуцького ВП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» .
15.          Позивач, вважаючи вказані накази протиправними, звернувся з цим позовом до суду.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
16.          Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
17.          Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
18.          У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
19.          За приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
20.          Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018р. № 2337-VIII (далі - Закон № 2337-VIII), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України від 12 березня 2013 року № 230, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 230), Інструкцією з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженою наказом МВС України від 16 лютого 2018 року № 111 (далі - Інструкція № 111). 
21.          Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
22.          Закон № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
23.          Статтею 1 Закону № 580-VIII визначено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
24.          Відповідно до частини 1 статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
25.          Частиною 1 стаття 18 Закону № 580-VIII визначені основні обов`язки поліцейського, зокрема поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
26.          Статтею 19 Закону № 580-VIII передбачені види відповідальності поліцейських. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
27.          Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина друга статті 19 Закону № 580-VIII).
28.          Закон № 2337-VIII визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
29.          Відповідно до частини 1 та 2 статті 1 Закону № 2337-VIII службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
30.          Частинами 1-3 статті 11 Закон № 2337-VIII передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
31.          Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (частина перша статті 12 Закону № 2337-VIII).
32.          Статтею 13 Закону № 2337-VIII закріплено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (частини перша - третя).
33.          Згідно з частинами першою - четвертою Закону № 2337-VIII службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
34.          Частиною 10 Закону № 2337-VIII передбачено, що порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
35.          Відповідно до частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.
36.          Відповідно до пункту 2.10 Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки, не переміщувати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди, повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників поліції.
37.          Відповідно до частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України поліцейський зобов`язаний бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України, знати закони, інші нормативно правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки, поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень, безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону, вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника, утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також, які підривають авторитет Національної поліції України, утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини, знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень, берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів, поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень, дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення, сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції, під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
38.          Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
39.          Відповідно до Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року № 1179 поліцейські повинні неухильно дотримуватися положень Конституції, Законів України, Присяги поліцейського та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції.
40.          Керівник органу повинен бути прикладом дотримання Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, професійно-етичних вимог основних принципів професійної діяльності та правил поведінки поліцейських, визначених цими Правилами, а також вимагати їх дотримання від підлеглих, відповідати за віддані розпорядження і накази, наслідки їх реалізації, відповідність їх законодавству України.
41.          Наказом МВС України від 12 березня 2013 року № 230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України Інструкція № 230.
42.          Ця Інструкція на момент виникнення спірних правовідносин була чинною, оскільки відповідно до Наказу МВС України від 07 листопада 2018 року № 893, Інструкція № 230 втратила чинність лише з 21 грудня 2018 року.
43.          Пунктом 1.1 Інструкції № 230 визначено, що порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.
44.          Підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс (пункт 2.1 Інструкція № 230).
45.          Службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у визначених випадках, в тому числі у разі скоєння особою РНС дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої загинула (и) чи отримала (и) тілесні ушкодження особа (особи) РНС чи цивільні особи (пункт 2.2.8 1 Інструкції № 230).
46.          Відповідно до підпункту 3 пункту 3.1 Інструкції № 230 начальники Головного управління Міністерства внутрішніх справ, Управління Міністерства внутрішніх справ мають право призначати службові розслідування стосовно осіб РНС тих органів чи підрозділів внутрішніх справ, діяльність яких вони координують або контролюють.
47.          Службове розслідування проводиться посадовою особою, якій воно доручено, чи декількома особами у складі комісії, одна з яких за необхідності призначається головою цієї комісії (пункт 3.2. Інструкції № 230).
48.          Пунктом 6.3 Інструкції № 230 встановлені права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, а саме: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи(осіб), яка(і) його проводить(ять); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України. Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

VI. Позиція Верховного Суду
49.          Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд виходить із такого.
50.          Приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
51.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв??язку з прийняттям відповідачем наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, а також про його звільнення на підставі пункту «б» частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
52.          Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи питання щодо правильності застосування цими судами норм чинного законодавства, Верховний Суд виходить з такого.
53.          За правилами нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, працівник поліції, керуючись Присягою, відповідно до службового обов`язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе моральне зобов`язання бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби. 
54.          Суд першої інстанції встановив, що при прийнятті на службу до поліції майор поліції ОСОБА_1 прийняв Присягу працівника поліції.
55.          Крім цього, Дисциплінарним статутом Національної поліції України встановлено, що поліцейський зобов`язаний бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України, знати закони, інші нормативно правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки, поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень, безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону, вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника, утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також, які підривають авторитет Національної поліції України, утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини, знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень, берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів, поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень, дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення, сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції, під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
56.          Втім, судом першої інстанції встановлено факт самовільного залишення робочого місця позивачем з 15:00 години 04 грудня 2018 року та подальшу його відсутність на службі до кінця робочого часу (до 18.00 год) без поважних причин.
57.          Також на підставі матеріалів службового розслідування суд першої інстанції встановив, що близько 18 години 50 хвилин в м. Прилуки Чернігівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo Lanos», н.з. НОМЕР_1 , який належить начальнику Срібнянського ВП Прилуцького ВП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області майору поліції ОСОБА_1 , в результаті якої гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка м. Прилуки, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини правої гомілки, госпіталізована до травматологічного відділення Прилуцької ЦМЛ. Водій автомобіля, який скоїв вказану ДТП, з місця пригоди зник.
58.          Близько 23:00 години 04 грудня 2018 року встановлено місцезнаходження майора поліції ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей та обличчя), факт участі у вказаній ДТП заперечив та повідомив, що транспортним засобом, який йому належить, керував його батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час розмови він плутався у своїх показах, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння ухилявся та погодився лише після тривалого часу, близько 00 годин 20 хвилин 05 грудня 2018 року. Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду № 131 станом на 00 годин 30 хвилин 05 грудня 2018 грудня ознак алкогольного сп`яніння у майора поліції ОСОБА_1 не виявлено («Алконт 1СУ» - 0,1 %о).
59.          У своєму письмовому пояснені від 04 грудня 2018 року, відібраному у межах службового розслідування, майор поліції ОСОБА_1 вказав, що 04 грудня 2018 року весь час знаходився на своєму робочому місці, близько 19:00 години йому зателефонував його батько та повідомив, що потрапив у ДТП, після чого ОСОБА_1 разом із поліцейським ОСОБА_4 відразу поїхали на службовому автомобілі ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 до м. Прилуки. Факт вживання спиртних напоїв та керування власним автомобілем «Daewoo Lanos» н.з. НОМЕР_1 04 грудня 2018 року заперечив. Ухилення від проходження медичного огляду пояснив тим, що не перебував за кермом транспортного засобу.
60.          Однак, пояснення майора поліції ОСОБА_1 щодо перебування на своєму робочому місці в Срібнянському ВП та наступного виїзду до м. Прилуки спростовуються свідченнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
61.          Згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України відсутність працівника без поважних причин на роботі протягом усього робочого дня вважається прогулом. До прогулу прирівнюють відсутність працівника без поважних причин на роботі більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня.
62.          Отже, прогулом без поважної причини визнається перебування працівника без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня поза межами організації чи структурного підрозділу, де він відповідно до трудових обов`язків має виконувати доручену йому роботу.
63.          Суд першої інстанції встановив, що наказом Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 02 вересня 2016 року № 1033 затверджено внутрішній розпорядок дня поліцейських державних службовців і працівників структурних та територіальних підрозділів Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, відповідно до якого встановлено робочий день з 09:00 до 18:00, перерва на обід - з 13:00 до 14:00.
64.          Згідно з пунктом 9 статті 20 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції здійснюється керівниками, які уповноважені приймати на службу до поліції, призначати на посаду та присвоювати спеціальне звання.
65.          Звільнення із служби в поліції, як вид стягнення, є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Імперативних обмежень щодо встановлення того чи іншого виду дисциплінарної відповідальності законодавцем не встановлено, тому визначення виду дисциплінарного стягнення належить безпосередньо до дискреційних повноважень органу, який вільний у виборі останнього.
66.          На виконання вказаних норм оспорюваним наказом Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 10 грудня 2018 № 2365 начальника Срібнянського відділення поліції Прилуцького ВП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області майора поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
67.          Наказом комісії Головного управління Національної поліції в Чернігівські області від 10 грудня 2018 року № 355 о/с майора поліції ОСОБА_1 звільнено з підстав передбачених пунктом «б» частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
68.          Водночас, суд апеляційної інстанції в спірних правовідносинах, крім вказаного, також встановив таке.
69.          Наказ начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 2161 від 04 грудня 2020 року, яким призначено службове розслідування за фактом події, що мала місце 04 грудня 2018 року в м. Прилуки Чернігівської області, та утворено дисциплінарну комісію, головою якої призначено ОСОБА_8 , надійшов до Управління кадрового забезпечення управління лише 05 грудня 2018 року, про що є відповідний штамп вхідний номер 485-4 (а.с.45).
70.          При цьому позивач зі змістом цього наказу ознайомлений не був.
71.          06 грудня 2018 року т.в.о. заступника начальника УКЗ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Кудра Д.Г. повідомив начальника в Чернігівській області у рапорті, що в межах проведення службового розслідування на підставі наказу № 2151 отримав зі слідчого відділення Прилуцького ВП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області протоколи допиту в якості свідків очевидців подій ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та громадянки ОСОБА_9 , в тому числі ОСОБА_1 від 04 грудня 2018 року.
72.          Проте, суд апеляційної інстанції встановив, що в матеріалах судової справи наявні лише пояснення ОСОБА_1 від 04 грудня 2018 року, а не протокол допиту його як свідка, в якому він зазначає про непричетність до дорожньо-транспортної пригоди. В межах проведення службового розслідування відповідач не відбирав пояснення ні від позивача, ні від поліцейських ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
73.          Отже, Верховний Суд вважає безпідставними доводи касаційної скарги про помилкове неприйняття судом апеляційної інстанції до уваги наявність таких пояснень позивача від 04 грудня 2018 року, а також зауважує, що вони не можуть визнаватися такими, що надані в межах службового розслідування, оскільки, крім вказаного наказ про призначення останнього до Управління кадрового забезпечення управління надійшов лише 05 грудня 2018 року.
74.          Крім цього, суд апеляційної інстанції встановив, що 06 грудня 2018 року відповідач склав та в цей же день надіслав на адресу позивача лист № 3925/124/20/03-2018, в якому повідомлялось, що 08 грудня 2018 року відбудеться засідання дисциплінарної комісії призначеної з приводу службового розслідування за фактом подій 04 грудня 2018 року.
75.          Однак, докази отримання позивачем вказаного листа в матеріалах справи відсутні.
76.          Згідно з протоколом засідання дисциплінарної комісії, розглядались матеріали службового розслідування, призначеного наказом Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 04 грудня 2018 року № 1261 за фактом подій, що мали місце 04 грудня 2018 року за участю ОСОБА_1 , на якому голова комісії доповів про результати розслідування та комісією вирішено, що зібрані в рамках службового розслідування матеріали вважати достатніми для закінчення службового розслідування.  
77.          10 грудня 2018 року дисциплінарна комісія відповідача за результатами службового розслідування склала висновок, в якому зазначено, що за порушення службової дисципліни, грубе порушення вимог статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», пункту 3 статті першої та пункту 1 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Присяги поліцейського, Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, пункту 2.10 правил дорожнього руху України, а саме: відсутність на службі 04 грудня 2018 року без поважних причин, тобто вчинення прогулу, невиконання наказів керівництва Головного управління Національної поліції області та вчинення дій, які призвели до тяжких наслідків - ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
78.          Втім, відповідач не надав суду доказів ознайомлення позивача з результатами службового розслідування - висновком дисциплінарної комісії від 10 грудня 2018 року.
79.          Однак, незважаючи на це спірними наказами до позивача застосовано дисциплінарне стягнення та звільнено зі служби в поліції.
80.          Проте, пунктом 6.3 Інструкції № 230 встановлені права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, а саме: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України. Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.
81.          Отже, відповідач, отримавши інформацію про можливість скоєння позивачем адміністративного проступку, повинен був провести службове розслідування з дотриманням положень Інструкції № 230, зокрема забезпечити право позивача на отримання інформації про підстави проведення такого розслідування, брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, тощо, а після завершення службового розслідування затвердити висновок лише після отримання письмових пояснень позивача.
82.          Суд апеляційної інстанції встановив, що такі дії відповідачем не вчинялись.
83.          Також суд апеляційної інстанції встановив, що позивач не був належним чином повідомлений про засідання дисциплінарної комісії 08 грудня 2018 року, оскільки суду не було надано доказів того, що позивач заздалегідь отримав лист відповідача від 06 грудня 2018 року про виклик на засідання.
84.          Також відповідач в межах службового розслідування не встановив обставини дорожньо-транспортної пригоду з метою з`ясування причетності позивача до вказаної події, оскільки показання поліцейських ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не підтверджують обставини дорожньо-транспортної пригоди.
85.          Більш того, в матеріалах службового розслідування відсутні будь-які докази, документи на підтвердження того, що 04 грудня 2018 року в м.Прилуки сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.
86.          З приводу висновків відповідача про вчинення позивачем прогулу внаслідок відсутності на робочому місці понад три години, суд апеляційної інстанції встановив, що такий висновок не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки відповідач не надав суду акт про відсутність позивача на робочому місці, а показаннями свідків, які суд першої інстанції визнав як належні, колегією суддів не приймаються до уваги, тому що відповідно до положень частини 2 статті 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
87.          Оскільки суд апеляційної інстанції встановив порушення відповідачем вказаних приписів чинного законодавства України, тому Верховний Суд вважає правильним його висновок про те, що службова перевірка у спірних правовідносинах проведена відповідачем неповно, а прийнятий на підставі її висновків наказ не можна вважати   обґрунтованим та таким, що прийнятий з урахуванням усіх обставин, що мають значення.   
88.          Крім цього, суд апеляційної інстанції правильно зауважив, що в основу висновку службового розслідування, який став підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, покладено виключно показання працівників поліції щодо відсутності позивача на роботі. Жодних інших доказів, зокрема матеріалів щодо дорожньо-транспортної пригоди, тілесних ушкоджень потерпілої, пояснення очевидців дорожньо-транспортної пригоди тощо відповідачем не досліджувалося, що в сукупності з вищевикладеним вказує на неповноту та необ`єктивність такого висновку та, як наслідок, накладення на позивача дисциплінарного стягнення на його підставі.
89.          Таким чином, службове розслідування у спірних правовідносинах проведене з порушенням встановленої законодавством України процедури, що вказує на незаконність складеного за її результатами висновку, на підставі якого прийняті оспорювані накази. 
90.          Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування наказів від 10 грудня 2018 року №2365 та № 355 о/с є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
91.          Враховуючи це Верховний Суд вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для поновлення позивача на службі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
92.          Питання розміру стягнутого на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є предметом касаційного оскарження, а тому оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції не підлягає перевірці судом касаційної інстанції в цій частині.
93.          Щодо доводів касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо строку розгляду справи, Верховний Суд зазначає, що таке порушення в силу положень частини другої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути підставою для скасування чи зміни судового рішення, оскільки не призвело до ухвалення незаконного рішення.
94.          З аналогічних підстав Верховний суд вважає безпідставними і доводи скаржника про порушення судом його права надати усні пояснення, а також зауважує що ці доводи не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.
95.          Інші доводи та аргументи касаційної скарги Верховний Суд вважає такими, що зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не свідчать про те, що ці порушення призвели до ухвалення незаконного рішення, а лише вказують на незгоду скаржника із правовою оцінкою, наданою судом щодо обставин цієї справи, встановлених під час її розгляду.
96.          Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення. 
97.          З огляду на викладене, висновки суду, а також рішення в цій справі є законним, обґрунтованим, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
98.          У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
99.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
100.          За змістом частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
101.          Таким чином, зважаючи на приписи статей 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд доходить висновку про те, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - залишити без змін.
VIІ. Судові витрати
102.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2019  року залишити без задоволення.
2.          Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                        О. А. Губська

Судді                                                                                                     М.В. Білак

                                                                                                  А.В. Жук