КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
Справа № 761/4844/20	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7193/2020	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.	 	
 
            23 червня  2020  року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
            Головуючого - Семенюк Т.А
            Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,
            при секретарі - Макаровій К.В., 
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року у справі за поданням Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, стягувач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», боржник: ОСОБА_2 , про примусове проникнення до житла боржника,-
В С Т А Н О В И В:
 
У лютому 2020 року приватний виконавець Лановенко Л.О. звернулася до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 , а саме квартири АДРЕСА_1 , для арешту та опису майна боржника у зв`язку з необхідністю виконання рішення суду на підставі якого видано виконавчий лист №761/1771/13-ц від 27 березня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва.
Подання мотивоване тим, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження №59535934 з примусового виконання виконавчого листа № 761/1771/13-ц від 27 березня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №061-2914/840-0508 від 22 листопада 2007 року в загальному розмірі 242 904,94 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 1 941 539 грн. 18 коп.
11 липня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59535934 та 25 вересня 2019 року направлено боржнику рекомендованим поштовим відправленням на адресу, що зазначена у виконавчому документі. 
Разом з тим, боржнику направлено виклики приватного виконавця для надання пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа та повідомлення про заходи, які вживаються для його виконання, проте боржник за викликами не з`явився, про поважність причин неявки не повідомив та не вживає жодних заходів щодо виконання рішення суду.
11 липня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якого накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника у межах суми звернення стягнення, яку направлено до банківських установ.
Згідно матеріалів подання, приватним виконавцем неодноразово здійснено виїзд за адресою  АДРЕСА_2 , з метою перевірки виконання рішення, вручення процесуальних документів виконавчого провадження, відібрання пояснень та здійснення опису майна, за результатами складено акти, згідно яких приватному виконавцю не надано допуску до приміщення для опису та арешту майна.
На підставі положень Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець звернувся до суду із вказаним поданням та просив суд постановити ухвалу про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з необхідністю виконання рішення суду.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. про примусове проникнення до житла боржника задоволено.
Надано дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. у рамках виконавчого провадження № 59535934 на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_2 , для проведення арешту та опису майна боржника.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні подання, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права, не дотримано вимог чинного законодавства, неповно з`ясовано обставини, а також неналежно досліджено докази, що містяться в матеріалах справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення боржнику та стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження саме рекомендованою поштовою кореспонденцією, що вказує на неналежне виконання своїх обов`язків приватним виконавцем, а тому у суду були відсутні правові підстави для задоволення відповідного подання. Крім того, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є кв . АДРЕСА_1 , однак, виклики для надання пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа та повідомлень про заходи, які вживаються для його виконання, приватним виконавцем направлялися за адресою - АДРЕСА_4 , яка не є адресою проживання та реєстрації боржника, про що в подальшому було складено акти про те, що боржник не з`являється та про поважність причин неявки не повідомив. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року та у відповідності до вимог ст. 360 ЦПК України встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
24 квітня 2020 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О., яка вважає, що апеляційна скарга необґрунтована, а викладені в ній вимоги незаконні.
Приватний виконавець Лановенко Л.О. зазначає, що повідомлення боржника про виконавче провадження було надіслано на адресу, яка зазначена у виконавчому документі, у відповідності до норми статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 11 липня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу    м. Києва Лановенко Л.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59535934 з примусового виконання виконавчого листа №761/1771/13-ц від 27 березня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №061-2914/840-0508 від 22 листопада 2007 року (а.с. 13).
11 липня 2019 року ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 було направлено виклик №4391 з`явитись до приватного виконавця 23 липня 2019 року щодо сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату (а.с. 16)
27 липня 2019 року приватним виконавцем складено акт про неявку боржника.
Приватним виконавцем направлено запити до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного сервісного центру МВС України, ДПС України, ДМС України, Київського БТІ, Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА та вимогу до АТ «Універсал Банк». 
11 липня 2019 року приватним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника та арешт коштів боржника.
Згідно відповіді КП Київської міської ради «Київське міське БТІ» від 24 липня 2019 року (а.с. 31)за ОСОБА_2 на праві власності зареєстрована квартира за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 22 листопада 2007 року (а.с. 35).
Відповідно до  повідомлення Шевченківської РДА в м. Києві на запит приватного виконавця, за адресою АДРЕСА_2 станом на 22 липня 2019 року зареєстровані : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 (а.с. 70)
7 серпня 2019 року для перевірки майнового стану боржника, приватним виконавцем здійснено виїзд до боржника за адресою: АДРЕСА_2 , складено акт про не відкриття дверей.
4 листопада 2019 року здійснено повторний виїзд за вищевказаною адресою та складено акт про не відкриття дверей боржником, а також направлено виклик ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_4 . з вимогою з`явитись боржнику на 5 листопада 2019 року до приватного виконавця, проте було складено акт про неявку боржника у визначений приватним виконавцем час.
 Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця не суперечать вимогам закону і звертаючись з поданням до суду, державний виконавець навів переконливі доводи своїх вимог.
Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що приватний виконавець, будучі обізнаним про місце реєстрації ОСОБА_2 за адресою - АДРЕСА_2 , направляв копію постанови про відкриття виконавчого провадження та виклики ОСОБА_2   у АДРЕСА_4 , з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. 
У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, у виконавчому листі місцем проживання ОСОБА_2 зазначено АДРЕСА_4 .
Судом апеляційної інстанції встановлено, що боржник не звертався до приватного виконавця із заявою про зміну ним місця проживання із зазначенням нової адреси, як це передбачено ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».
Також колегія суддів не може погодитись і з доводами апеляційної скарги, що відсутні докази направлення боржнику та стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження саме рекомендованою поштовою кореспонденцією, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 27 липня 2019 року від родичів, які проживають у АДРЕСА_4 , отримав поштовий конверт від приватного виконавця, в якому, серед іншого, знаходилась і постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с. 121). 
Згідно статті 1 "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Визначальним при розгляді подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника є лише факт невиконання рішення та неможливість державного виконавця потрапити до жилого приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна.
Законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.
Відповідно до ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.
Згідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»,  виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Так, після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.  Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові (пункт 10 вказаної Інструкції).
Як вбачається із матеріалів справи, державний виконавець, встановивши наявність у боржника ОСОБА_2 нерухомого майна - квартири по АДРЕСА_2 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 липня 2019 року ( а.с.31), здійснив виклики боржника, на які останній не відреагував про, що було складено акти, та двічі виходив за зазначеною адресою для опису майна боржника, проте,особа, яка знаходилась у вищезазначеній квартирі відмовилась відчинити двері та надати доступ приватному виконавцю до квартири для опису майна боржника. 
Частиною першою статті 439 ЦПК України визначено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що звертаючись із поданням про примусове проникнення до житла, виконавець має довести наступне: боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив цьому перешкоди; боржник ухиляється від проведення виконавчих дій; майно належить боржнику або він має право користування ним; боржник не надавав доступу до майна у відведений для цього час вчинення виконавчих дій.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що приватним виконавцем Лановенко Л.О. вчинені усі можливі заходи щодо примусового виконання рішення суду та встановленню майна боржника ОСОБА_2 .
На підтвердження обґрунтування подання про проникнення до житла, приватним виконавцем Лановенко Л.О. надано копії актів про неможливість перевірити майновий стан боржника, оскільки двері квартири відчиняти відмовляються.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово викликався до приватного виконавця для надання відомостей щодо доходів та пояснень щодо виконання рішення суду, проте жодного разу на виклики не з`явився, даних про належне йому майно та доходи не надав, як і не надав доступу приватному виконавцю для опису майна за місцем реєстрації.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності вимог приватного виконавця та задоволення подання про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 .
Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.
Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,
 
                                                        П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року  залишити без змін. 
Постанова набирає з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови складено 24 червня 2020 року.

Головуючий  

Судді