ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 вересня 2020 року           справа №200/11083/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів: Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., секретаря судового засідання Харечко О.П., за участю представника відповідача Єгорова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 р.  у справі  № 200/11083/19-а (головуючий І інстанції Ушенко С.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросталь»  до  Офісу великих платників податків ДПС  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

                                                          ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Електросталь» (далі – позивач, ТОВ «Електросталь») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків ДПС  (далі – відповідач, ОВПП ДПС), в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 0001714712 від 23.05.2019 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4649009 грн. та № 0001754712 від 23.05.2019 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на 1083374 грн. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020року задоволено позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 23 травня 2019 року № 0001714712 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4649009 грн.; визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 23 травня 2019 року № 0001754712 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на 1083374 грн.; стягнув з Офісу великих платників податків ДПС за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Електросталь» здійснені ним документально підтверджені судові витрати у розмірі 19210 гривень 00 копійок.
Відповідач, не погодившись з таким рішенням, звернулась до суд з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач нараховує у бухгалтерському обліку амортизацію основних засобів, переданих в оренду, щомісяця у сумі 816501,60 грн за прямолінійним методом, яку відображає за ДТ субрахунку 939 «Інші витрати операційної діяльності» у складі витрат. Оскільки позивачем надано майно в оренду з орендною платою 50000 грн щомісяця, по якому нараховує щомісяця витрати на його утримання у вигляді амортизаційних витрат у сумі 816501,60 грн, ТОВ «ЕЛЕКТРОСТАЛЬ-КУРАХОВЕ» у вартість орендної плати не здійснює економічне відшкодування (компенсацію) всіх елементів витрат, пов`язаних з послугами з надання майна в оренду.  Обліковою політикою ТОВ «Електросталь» передбачено формування доходів згідно вимог ПСБО 15 «Дохід». З огляду на вимоги законодавства, у вартості орендної плати за рухоме/нерухоме майно орендар має здійснювати економічне відшкодування (компенсацію) всіх елементів витрат, пов`язаних з послугами з надання майна в оренду. З урахування зазначеного, на думку апелянта, позивачем в порушення ПСБО 15 «Дохід» занижено дохід за операцією з надання в оренду нерухомого майна за договором, укладеним з ТОВ «ЕЛЕКТРОСТАЛЬ-КУРАХОВЕ». Таким чином, позивачем на порушення пп.134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України, п.10-14 П(С)БО 15 занижено інші операційні доходи за операцією з надання в оренду майна на загальну суму 4649009 грн. та  на порушення п. 188.1 ст.188 ПК України  занижено податкові зобов`язання за операцією надання в оренду майна на суму ПДВ – 1083374. Апелянт зазначає, що вільне встановлення ціни за договором оренди не є предметом дійсного спору, в той час коли предметом спору є оподаткування згідно укладеного договору оренди. 
Відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
Представник позивача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ТОВ «Електросталь» є юридичною особою, перебуває на податковому обліку в   Офісі великих платників податків ДПС. 
Матеріали справи свідчать, що між повивачем (орендодавець) та ТОВ «ЕЛЕКТРОСТАЛЬ-КУРАХОВЕ» (орендар) укладено договір оренди № Е/17/02-18/51, за яким позивачем надано орендарю в строкове платне користування виробничі, адміністративно-побутові будівлі та споруди, розташовані за адресою: Донецька область, м. Курахове, Промислова зона, 70.
Відповідно до п. 3.3 договору, об`єкт оренди має бути повернутий орендодавцю у тому ж стані, в якому він був переданий в оренду, з урахуванням нормального зносу та з усіма зробленими в ньому поліпшенням, що стали його невід`ємною частиною.
Згідно п. 4.1, 4.3 договору, щомісячна орендна плата є договірною і становить 50000 в тому числі ПДВ. Оплата орендної плати здійснюється орендарем щомісяця не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця.
Відповідно до п.6.1 договору, орендар зобов`язаний, зокрема: не проводити без письмової згоди Орендодавця перебудову та перепланування об`єкта оренди; здійснювати поточний ремонт об`єкта оренди за свій рахунок, усувати погіршення об`єкта оренди, які сталися з його вини, своїми силами і за рахунок своїх коштів.
За п. 6.2 договору, орендар має право, зокрема: здійснювати поліпшення об`єкта оренди за згодою орендодавця з подальшим відшкодуванням орендареві вартості поліпшення, які не можуть бути відокремлені від об`єкта оренди без його пошкодження; здійснювати капітальний ремонт і переобладнання об`єкта оренди за згодою орендодавця з подальшим відшкодуванням орендареві вартість такого ремонту та переобладнання.
Відповідачем, на підставі наказу Офісу великих платників податків ДФС № 311 від 14.02.2019 та направлень від 26.02.2019 № 58, № 59 і від 01.03.2019 № 60, № 61, виданих Запорізьким управлінням Офісу великих платників податків ДФС, здійснена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ “Електросталь” (код ЄДРПОУ 32582387) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2018 по 04.02.2019, валютного законодавства за період з 01.07.2018 по 04.02.2019, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2018 по 04.02.2019, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки. 
За результатами перевірки складено акт № 41/28-10-47-13/32582387 від 15.04.2019, яким встановлено порушення ТОВ “Електросталь”, зокрема:  пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, пп. 10-14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 “Дохід”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 4 649  009 грн.;  пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 188.1 ст. 188, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.п. 200.1, 200.2, 200.3, 200.4 ст. 200, п. 201.10 ст. 201, п. 45 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1083374 грн., в тому числі у січні 2019 року на 1083374 грн.
Відповідно до акту, відповідачем встановлено, що позивачем занижено доходи за операцією з надання в оренду нерухомого майна за договором, укладеним з ТОВ “Електросталь-Курахове”, на суму 4649009 грн., оскільки на майно, надане в оренду з орендною платою 50000 грн. щомісяця, нараховуються щомісяця витрати на його утримання у вигляді амортизаційних витрат у сумі 816501,60 грн., у зв`язку з чим, на думку податкового органу, у вартості орендної плати не здійснюється економічне відшкодування (компенсація) всіх елементів витрат, пов`язаних з послугами з надання майна в оренду. 
Позивач звернувся до Офісу великих платників податків ДФС з запереченнями на акт № 20/02 від 07.05.2019, які були відхилені.
23.05.2019 відповідачем, на підставі висновків акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення: № 0001714712, яким позивачеві зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4 649  009 грн.; № 0001754712, яким позивачеві зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за січень 2019 на 1 083  374 грн.
Зазначені податкові повідомлення-рішення оскаржувались позивачем в адміністративному порядку, які рішенням ДФС України № 38662/6/99-99-11-04-02-85 від 12.08.2019 залишено без змін, а скаргу - без задоволення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до пп. 14.1.3. пп. 14.1. ст. 14 ПК України амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації).
Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
За положенням пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю;
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи
Відповідно до п. 135.1 ст. 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.   
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг.   
До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до статті 1 якого витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).
Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону № 996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 4 Закону № 996-XIV, одним із принципів на яких ґрунтуються бухгалтерський облік та фінансова звітність є принцип нарахування - доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів.
Відповідно до частини 1 статті 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Таким чином, правові наслідки у податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг), що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Господарські операції, які фактично не відбулись, не можуть бути об`єктом оподаткування.
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону № 996-XIV, регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку, затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку в державному секторі, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.
Згідно до статті 6 Закону № 996-XIV, Наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 затверджено Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» згідно з пунктом 3 розділу І «Загальні положення» якого витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).
За п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 “Основні засоби”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 за № 288/4509 (надалі – П(С)БО 7), суму нарахованої амортизації всі підприємства/установи відображають збільшенням суми витрат підприємства/установи і зносу основних засобів. Знос основних засобів – це сума амортизації об`єкта основних засобів з початку його корисного використання. 
Згідно з п. 22-23 П(С)БО 7, об`єктом амортизації   є вартість, яка амортизується, нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання (експлуатації) об`єкта, який встановлюється підприємством/установою (у розпорядчому акті) при визнанні цього об`єкта активом (при зарахуванні на баланс), і призупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації.   
Відповідно до пункту 26 П(С)БО 7, амортизація основних засобів (крім інших необоротних матеріальних активів) нараховується із застосуванням таких методів: прямолінійного, за яким річна сума амортизації визначається діленням вартості, яка амортизується, на строк корисного використання об`єкта основних засобів; зменшення залишкової вартості, за яким річна сума амортизації визначається як добуток залишкової вартості об`єкта на початок звітного року або первісної вартості на дату початку нарахування амортизації та річної норми амортизації. Річна норма амортизації (у відсотках) обчислюється як різниця між одиницею та результатом кореня ступеня кількості років корисного використання об`єкта з результату від ділення ліквідаційної вартості об`єкта на його первісну вартість; прискореного зменшення залишкової вартості, за яким річна сума амортизації визначається як добуток залишкової вартості об`єкта на початок звітного року або первісної вартості на дату початку нарахування амортизації та річної норми амортизації, яка обчислюється, виходячи із строку корисного використання об`єкта, і подвоюється; кумулятивного, за яким річна сума амортизації визначається як добуток вартості, яка амортизується, та кумулятивного коефіцієнта. Кумулятивний коефіцієнт розраховується діленням кількості років, що залишаються до кінця строку корисного використання об`єкта основних засобів, на суму числа років його корисного використання; виробничого, за яким місячна сума амортизації визначається як добуток фактичного місячного обсягу продукції (робіт, послуг) та виробничої ставки амортизації. Виробнича ставка амортизації обчислюється діленням вартості, яка амортизується, на загальний обсяг продукції (робіт, послуг), який підприємство очікує виробити (виконати) з використанням об`єкта основних засобів. Нарахування амортизації може здійснюватися з урахуванням мінімально допустимих строків корисного використання основних засобів, встановлених податковим законодавством (крім випадку застосування виробничого методу).
Згідно з положеннями п.29 П(С)БО 7, нарахування амортизації проводиться щомісячно. Місячна сума амортизації при застосуванні прямолінійного методу визначається діленням річної суми амортизації на 12. Місячна сума амортизації при застосуванні методів зменшення залишкової вартості, прискореного зменшення залишкової вартості та кумулятивного визначається діленням суми амортизації за повний рік корисного використання на 12.
Нарахування амортизації починається з місяця, наступного за місяцем, у якому об`єкт основних засобів став придатним для корисного використання. Нарахування амортизації при застосуванні виробничого методу починається з дати, що настає за датою, на яку об`єкт основних засобів став придатним для корисного використання.
Отже,   амортизація не є   витратами на утримання майна, переданого в оренду, та не є витратами з надання майна в оренду. Нарахування амортизації на основний засіб проводиться з моменту зарахування на баланс підприємства протягом терміну його корисного використання. Нарахування амортизації не проводиться виключно в період реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації основного засобу, при цьому вказана норма розширеному тлумаченню не підлягає.
Пунктом 10 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 29.11.99  N 290 (далі - П(С)БО 15), встановлено, що результат операції з надання послуг може бути достовірно оцінений за наявності всіх наведених умов: можливості достовірної оцінки доходу, імовірності надходження економічних вигод від надання послуг, можливості достовірної оцінки ступеня завершеності надання послуг на дату балансу, можливості достовірної оцінки витрат, здійснених для надання послуг та необхідних для їх завершення. 
Таким чином, амортизація не здійснюється для надання послуг з оренди майна. 
Крім того відповідно до п.3 П(С)БО 15, це Положення (стандарт) не  поширюється  на  доходи, пов`язані з, зокрема, договорами оренди.
Згідно статті 283 Господарського кодексу України (далі по тексту – ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
Статтею 286 ГК України, передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. 
За приписами ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відтак, наведеними нормами чинного законодавства України не передбачено, що розмір орендної плати має бути не менше розміру нарахованої амортизації. 
Як зазначалось, договором від 29.12.2017 № Е/17/02-18/51 визначена договірна вартість оренди яка складає 50000 грн. з ПДВ. 
Суд зазначає, що сума ПДВ визначена з договірної вартості оренди, що відповідає приписам п. 188.1 ст. 188 ПК України
Стаття 20 ПК України, не надає контролюючим органам право на встановлення ціни договору або зміни його розміру.
При цьому, відповідно до п.6.1, 6.2 договору, орендар зобов`язаний, зокрема: не проводити без письмової згоди Орендодавця перебудову та перепланування об`єкта оренди; здійснювати поточний ремонт об`єкта оренди за свій рахунок, усувати погіршення об`єкта оренди, які сталися з його вини, своїми силами і за рахунок своїх коштів. Орендар має право, зокрема: здійснювати поліпшення об`єкта оренди за згодою орендодавця з подальшим відшкодуванням орендареві вартості поліпшення, які не можуть бути відокремлені від об`єкта оренди без його пошкодження; здійснювати капітальний ремонт і переобладнання об`єкта оренди за згодою орендодавця з подальшим відшкодуванням орендареві вартість такого ремонту та переобладнання.
Отже, за визначеним договором поточне утримання майна здійснює ТОВ «ЕЛЕКТРОСТАЛЬ-КУРАХОВЕ». 
Таким чином, враховуючи вищевикладене, відповідачем не доведено порушення позивачем пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України щодо заниження позивачем інших операційних доходів за операцією з надання в оренду майна та відповідно п. 188.1 ст. 188 ПК України.
Доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та є тотожними наведеним в позові поясненням, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін
Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 р.  у справі  № 200/11083/19-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 р.  у справі  № 200/11083/19-а - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 08 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                                         Е.Г. Казначеєв

Судді:                                                                                            І.Д. Компанієць

                                                                                                    Л.В. Ястребова